473 



for Spurvene. Hos de bekjendte Zoologer Nilsson og 

 Sundevall staar den omtrent lige. » Ved deres uhyre store 

 Antal, siger førstnævnte, gjøre de baade stor Nytte og 

 stor Skade; de gavne ved om Sommeren at rense Frugt- 

 træerne og Kornmarkerne for en Mængde skadelige In- 

 sekter og Larver, men de gjøre Skade ved at fortære 

 eller ødelægge nyttige Planter. Om Vinteren og først 

 paa Vaaren afbide og fortære de Blad- og Blomsterknop- 

 perne paa Kirsebærtræerne, Stikkelsbær- og Ribsbuskene; 

 senere opgrave de de lagte Sukkerærter og afbide Kim- 

 planterne. I Juli og Avgust samle de sig i talløse 

 Skarer paa Ærte- og Kornmarkerne og gjøre stor Skade 

 paa disse; om Vinteren fortære de Sæden i Hæs og 

 Lader. Alligevel turde den store Nytte, de gjøre, opveje 

 den Skade, de anrette, men en forstandig Landhusholder 

 bør forebygge, at de blive alt for talrige.« GI o g er og 

 Tschudi have i høj Grad overdrevet Graaspurvens 

 Nytte. Holm gren gjør opmærksom paa, at dens Nord- 

 grænse falder sammen med Agerbrugets ; hvor der bliver 

 bygget et Hus og ryddet en Smule Mark dybt inde i 

 Skoven eller langt ude i Ødemarken, der indfinder Graa- 

 spurven sig; men den er f. Ex. udebleven ved en Gjæst- 

 givergaard tæt ved den norske Grænse, hvor der intet 

 Avlsbrug er. Allerede dette røber, hvad der er Hoved- 

 sagen for den. I Begyndelsen, eller medens de endnu 

 ligge i Reden, mades Ungerne — hvoraf der i Sommerens 

 Løb kommer flere Kuld — mest med Insekter, Larver eller 

 andre Smaadyr, men senere ved Siden deraf eller hoved- 

 sagelig med opblødte Korn, Frø og andre Plantestoffer; 

 og dette beror paa, hvilke Stoffer der ere lettest til- 

 gængelige for den. »At Graaspurvene alene skulde fodre 

 deres Unger med Insekter, som man har paastaaet, er 

 ikke sandt. Paa Landet, hvor man har vænnet dem til 

 at komme og modtage den til dem udstrøede Føde, be- 

 staaende af Korn, Gryn, smulrede Skorper, Brød 

 osv., have vi mangfoldige Gange set, at de have madet 

 deres spæde Unger i Boet med disse Ting, og senere, naar 

 disse havde forladt Boet, hvorledes de med udspilet Gab 

 og rystende Vinger omringe Forældrene og af dem mod- 

 tage denne Føde, der bliver stoppet dem i Næbbet. Lige- 

 ledes have vi mange Gange set, at Graaspurvene i Mangel 

 af denne mere tilfældige Føde have madet deres spæde 

 Unger med Frø, Knopper, unge Skud, grønne Plantedele 

 osv.« »Som Udryddere af Insekter indtage de ikke nogen 



