480 



Mindre Meddelelser. 

 Vaskesvampen og Svampefiskeriet. Uden at viiie her 



indlade os nærmere paa Havsvampenes eller de dyriske Svam- 

 pes endnu i flere Henseender uoplyste Naturhistorie — i 

 hvilken Henseende vi da til Dels ogsaa kunne henvise til en 

 tidligere Artikel i dette Tidsskrift — ville vi meddele nogle 

 Notiser, som ere samlede af et Medlem (Georg v. Ekh el) 

 af et Handelshus i Triest, der særlig „gjør i Svampe", paa 

 hans Rundrejser for at opkjøbe denne Vare. Det vil være 

 tilstrækkeligt at minde om, at man for ikke længe siden 

 endnu ikke saa ganske vidste, om Havsvampene virkelig var 

 Dyr og ikke snarere Planter, men at man nu er paa det 

 rene med, at det er Dyr, der vel ikke i Systemet kunne 

 komme saa grumme langt fra Korallerne, men dog indtage 

 et betydelig lavere Standpunkt, navnlig fordi det personlige, 

 den individuelle Organisation, er saa udvisket eller saa lidt 

 udviklet hos dem. Hvad vi fra det daglige Liv kjende som 

 en „Svamp" eller en „Vaskesvamp" er paa en Maade 

 kun dens Skelet, ligesom den haarde røde Ædelkoral 

 er Korallens; vi kalde det „hornagtigt" og de Havsvarape, der 

 ligesom den hverken indeholde Kisel- eller Kalknaale, Horn- 

 svampe trods Skelettets Blødhed, fordi dette har visse af Horn- 

 vævets Egenskaber, blandt andet dets Lugt, naar det brænder. 

 De bløde levende Dele ere fjærnede ved Kunst eller rettere 

 ved Vold. Den friske Svamp har omtrent samme Fasthed 

 som et Stykke friskt Oxekjød og er overtrukken med en 

 sort, nedad mod dens Rod (d. e. den Del af den, hvor- 

 med den har været fastvoxen til Havbunden) gulbrun 

 Hud, der dog ikke gaar glat hen over det hele, men hæver 

 sig uregelmæssig op i smaa af Skelettets Traade støttede 

 Spidser, og paa hvilken der findes mange større og mindre 

 Aabninger. Skærer man ind i den, faar man et Indblik i 

 et System af Kanaler, der fra Overfladen løbe lodret eller 

 skraat nedad mod Roden, i det de indgaa mangehaande For- 

 bindelser med hinanden; og fra hele Snitfladen udgyder sig 

 en sej, gulbrun (paa de saakaldte „Hestesvampe" lysegraa) 

 Slim, den af de græske Fiskere saakaldte „Mælk". Det er 

 dette Sliravæv eller „Sarkode", som er den egentlige Bærer 

 af Svampens dyriske Liv; det beklæder Skelettet, udforer 

 Kanalerne og danner Svampens dyriske „Kjød", svarende til 



