483 



f. Ex. ikke ved Cypern. De forskjellige Forhold, livorunder 

 de voxe — Bundens Beskaffenhed, Strømningerne, om det 

 er rolige Bugter eller for Brændinger udsatte Kypter osv. 

 — frembringe en Uendelighed af Former og Afarter, hvis 

 lokale Afstamning det øvede Øje uden Vanskelighed udpeger. 

 Svampen voxer paa en Dybde af c. 18 til 600 Fod. 

 Svampefiskeriet drives paa 3 Maader; ved Lystre eller saa- 

 kaldte .,Harpuner", ved Dykkere eller ved Slæbenet. Lystren 

 har 5 Takker og er fæstet til et langt Træskaft. Baadens 

 Besætning bestaar i Almindelighed kun af en Rorkarl og 

 en Fisker, højst endnu af en tredje til at løse af eller 

 hjælpe til. Medens Rorkarlen driver Baaden langsomt gjen- 

 nem Vandet, staar Fiskeren stærkt forover bøjet i Forstav- 

 nen med Øjet saa nær nede ved Havfladen som muligt; saa 

 snart han ser en Svamp, støder han til; er Skaftet ikke 

 langt nok, binder man et til; paa denne Maade kan man 

 opfiske dem fra en Dybde af 18 — 45 Fod. Er Vandfladen 

 ikke rolig nok til at man kan se skarpt, dypper den dal- 

 matiske Svampefisker en lille hvid glat Sten i Olie, drypper 

 lidt af denne i Vandet og kaster Stenen nogle Alen frem 

 foran Baadens Bane i Vandet; de nedfaldende Oliedraaber 

 gjøre da Overfladen glat. Grækerne arbejde derimod med 

 „Vandkikkerter" — en Blikcylinder, 19" hoj og 14" vid, 

 med Glasbund i den ene Ende, aaben i den anden. Ofte 

 bliver Harpunen drevet ned ved Siden af Svampen, og en 

 Dreng klatrer saa ned og henter den op ; dette er altsaa 

 en Forening af to Fiskemetoder. Ulemperne ved Brugen 

 af Harpunen eller Lystren ere, at de kun kunne bruges paa 

 mindre Dybder, og at Svampen ofte bliver saa stærkt be- 

 skadiget, at den taber i Værdi. — Dykkerens oprindelige 

 Udrustning er kun et Net om Halsen til at putte Svampene 

 i og en firkantet bred Marmorsten til at føre ham rask ned 

 til og holde ham nede ved Bunden; til den er det Tov be- 

 fæstet, hvormed han holder Forbindelsen med Kameraterne i 

 Baaden vedlige. Dykkeren trækker Vejret dybt og kaster 

 sig med Stenen i Haanden paa Hovedet i Vandet; naar han 

 har naaet Bunden, tager han Stenen under den venstre Arm 

 eller paa Skulderen og samler i en Fart alt, hvad han kan 

 finde. I oprejst eller krumbøjet Stilling, alt eftersom den paa 

 ham hvilende Vandmasse er mere eller mindre høj, spad- 

 serer han søgende omkring; kun 2, højst 3V2 Minut kan 

 han blive nede i en Dybde af 90 — 240 Fod. Har Aande- 

 trangen naaet sit Højdepunkt, rykker han stærkt i Tovet og 

 bliver trukket op saa hurtig, som det er muligt. Har han 



