11 



haanden noget, og 8—10 Dage efter at den er gaaet paa 

 Land, er den bleven mørkebrun paa Ryggen og skinnende 

 orangegul paa Brystet, Siderne og Struben. Det er 

 derfor let at skjelne de nys ankomne Hunner fra dem, 

 der allerede have været der flere Dage. Hunnen parrer 

 sig allerede det tredje Aar, skjøndt den først er udvoksen, 

 naar den er 4 Aar gammel. Aargamle Unger veje 40—50 

 Pund og ere mørkebrune med en lysere Farve paa Hals 

 og Bryst; Bestemmelsen af Dyrenes Alder mellem det 

 første og sjette Aar er ikke vanskelig, naar man tager 

 Hensyn til den forskjellige Størrelse og Udvikling. Han- 

 nen er avledygtig i det fjerde Aar, og det er — uagtet 

 de gamle Hanner eje Haremmerne — især disse unge 

 Hanner, hvem Artens Vedligeholdelse skyldes (?). 



Ynglepladserne, som udelukkende beboes af de gamle 

 Hanner og Hunner med deres Unger, optage det lave 

 Stenbælte langs Kysten mellem højeste Vandlinie og 

 Foden af det indre Højland; det har en Brede af fra 

 tredive til trehundrede Alen. Selve den sandede Strand- 

 bred bruges kun til midlertidige Hvilesteder eller til 

 Legepladser for de yngre Sæler; de ere nevtral Grund, 

 hvor de gamle og svage eller saarede kunne ligge ufor- 

 styrrede. 



Den gamle Han synes at vende tilbage hvert Aar 

 til den samme Klippe, saa længe den er i Stand til at 

 hævde sin Plads. De indfødte Høvdinge forsikre, at en 

 bestemt Søbjørn, der var let at kjende derpaa, at den 

 havde mistet en af sine Luffer, kom 17 Aar i Rad til 

 den samme Klippe*) — De Hanner, der ere under 6 Aar 



*] Denne Erfaring stadfæstes af en Iagttagelse af Dr. Ayres i S. 

 Francisco Paa Farallone-Øerne ved Kalifornien fik han i 1855 



