18 



Forsikring, og C o ok, Weddel og andre, der have liavt 

 Lejlighed til at iagttage de sydligere Arter, ere enige 

 heri for disses vedkommende. Allerede Lord S huld ham 

 beretter det samme om Hvalrosen, hvis aarlige Faste- 

 tid dog synes at være kortere end Øresælernes; i sin 

 Omtale af de Hvalros-Flokke, som dengang (1775) besøgte 

 Øerne i St. Lawrence-Bugten, siger han, at de kravle op 

 paa Land i stor xMængde paa tjenlige Landingssteder 

 og undertiden leve der hele 14 Dage uden Føde, naar 

 det er godt Vejr; men trækker det op til Regn, kaste 

 de sig med stor II ud i Vandet igjen. Udenfor disse to 

 Grupper af Sæler, Hvalrosserne og Øresælerne, synes 

 dette besynderlige Forhold — en langvarig Fastekur 

 netop paa den Tid, da Ungerne fødes og die, og da de 

 fleste Pattedyr netop allermest trænge til rigelig Føde — 

 kun at optræde hos den førnævnte Sø -Elefant. Ifølge 

 Weddel, Peron og andre Sydhavsfarere tilbringe de 

 disse to Maaneder paa Land uden at tage Føde — ældre 

 Beretninger lade dem leve i denne Tid af Græs og Tang, 

 men dette er vistnok kun en ugrundet Formodning — 

 og der tilføjes, at de leve af deres eget Fedt; thi naar 

 de komme til Landet, ere de overordenlig fede, og naar 

 de vende tilbage til Havet, overmaade slunkne*). 



') Paa Dvivisen i Nærheden af Jan Meyen samle to af Ishavets Sæler 

 — Svartsiden og Klapmydsen , især den første — sig om For- 

 aaret i Marts Maaned; der føde de deres Unger, af hvilke i 

 det mindste Svartsidens er beklædt med hvid Uld og i længere 

 Tid derfor uskikket til at gaa i Vandet — en Omstændighed, der 

 spiller en stor Rolle i Robbefangsten, da det især er disse fede 

 Unger, der ikke engang kunne søge Frelse i Vandet, som efter- 

 stræbes eller eflerstræbtes. Dette Ishavs-Sælernes Ophold paa 

 Isen varer 2— 3 Maaneder; om de i denne Tid tage Fyde, er ikke 

 oplyst. Quennerstedt fandt altid Maven tom paa de Svart- 



