20 



dem, lære tidlig at svømme, men den større Del af dem 

 gaaer først senere i Vandet, og mange maa nødes dertil 

 af Moderen. Er dette Skridt først gjort, lære de snart 

 at more sig med at lege i Vandet. Naar de gamle 

 Hanner komme hjem fra deres Næringsudflugter, lære de 

 de unge at svømme. Med Udgangen af Oktober Maaned 

 begynde Sælerne at forlade Øerne i smaa Selskaber, 

 Hannerne sidst og for sig selv. Efter de indfødtes Ud- 

 sagn standse de unge Sæler et Par Dage i November 

 ved de alevtiske Øer for at hvile sig. 



Hvor stor en Lighed der er mellem den sydlige og 

 den nordiske Søbjørn i Levemaade og Livsforhold, vil 

 sees af nedenstaaende Uddrag af Kapt. W ed dels Rejse 

 til Sydpolen (1827): »Intet er mere forbavsende i denne 

 Dyregruppes og især i den sydshetlandske Søbjørns Na- 

 turhistorie end Misforholdet i Størrelse mellem Han og 

 Hun; en udvoksen Han er 3 Al. 9 Tomm. fra Snudetip til 

 Halespids, Hunnen kun 1| Alen. Denne Klasse af Han- 

 ner er vel ikke den talrigste, men den fysisk stærkeste, 

 og holder Hunnerne i sin Vold med Tilsidesættelse af 

 sine yngre Kjønsfæller; i Yngletiden forholde Hannerne 

 sig derfor til Hunnerne som 1 : 20. Disse Dyr ere af 

 Naturen meget selskabelige, men de flokke sig sammen 

 og forsamle sig ved Kysten til de forskjellige Aarstider 

 i særskilte Klasser. De største Hanner gaa paa Land 

 midt i November for at oppebie Hunnernes Ankomst, der 

 ikke kan udeblive længe , da de skulle bringe deres 

 Unger til Verden. I Begyndelsen af December begynde 

 Hunnerne at lande, og aldrig saa snart ere de ude af 

 Vandet, førend de blive tagne i Besiddelse af Hannerne, 

 der have mange alvorlige Kampe indbyrdes for at forsyne 

 deres respektive Serailer, men instinktmæsig beskytte de 



