24 



og den ringe Forskjel mellem dem og de yngre Hanner 

 gjør det til en Nudvendighed for Formanden at syne 

 hver Sæl, for den bliver dræbt; kun en meget stærk In- 

 teresse for Bestandens Bevarelse kan yde Sikkerhed for, 

 at der bliver vist den Omhu i denne Henseende, som 

 bor linde Sted. — Foruden Skindet giver hver Sæl halv- 

 anden Gallon Tran; desuden saltes Strubens indre Hud- 

 beklædning som en Handelsvare, der kan afsættes til 

 andre Pladser i Distriktet; de indfødte forfærdige nemlig 

 deraf vandtætte Kitler, som de bære i deres Skind- 

 kanoer, naar de fiske eller jage Havodder. — De dræbes 

 ogsaa for Kjødets Skyld, som udgjør Beboernes Hoved- 

 føde. Disse dræbe derfor af og til saa mange, som der- 

 til behøves, og førend Sælerne drage bort i Høsten, 

 dræbes et vist Antal til Vinterbrug. Man lader de 

 dræbte Kroppe fryse og bevarer dem paa denne Maade, 

 til Sælerne komme igjen om Foraaret. Den aargamle 

 Sæls Kjød er mørkere end Oksekjød, saftigt og mørt, 

 men mindre nærende, sødt og velsmagende end dette. 

 En stegt fem Ugers Hvalp gjælder for en stor Lækkerbid. 

 Betingelserne for Søbjørnenes Bevarelse og Tilvækst 

 i Antal ere saaledes saare simple: for det første ikke 

 uden Nødvendighed at forstyrre dem under deres An- 

 komst til Øen; for det andet at drage Omsorg for, at 

 der kun dræbes Hanner, og at der skaanes saa mange af 

 disse, som P'orplantningsværket kræver. Overholdes disse 

 Hensyn, tiltage de i endnu stærkere Grad, end om man 

 ganske overlod dem til sig selv; thi naar der er altfor 

 mange Hanner, blive mange Hunner og Unger trampede 

 ihjel under de uafladelige Kampe paa Ynglepladserne. 

 Med fornøden Omhu vilde efter Kapt. B ryants Mening 

 Antallet kunne stige til en saadan Højde, at begge Øer 



