47 



Størrelse; de fleste Arter blive nemlig kun nogle faa 

 Tommer hoje. I^ygningen synes at være overniaade sim])ei, 

 idet en aldrig forgrenet lodret Rodstok (si— .si) ba;rer 

 to forneden (til æ) sammenvoksede Blade, der hos hin 

 ere sammensatte, lios denne udelte, og af hvike det 

 ene (b) er goldt, det andet (/') derimod bærer Spore- 

 husene. Det viser sig imidlertid ved Udviklingshistorien, 

 at de tilsammen kun danne et eneste, ejendommelig for- 

 grenet Blad, der er helt omskedende om Stængelen, og 

 at det sporebærende Blad altsaa er en Del af dette, og 

 ikke noget selvstændigt Blad. Hvert Aar anlægges der 

 kun et eneste saadant Blad, men da det bruger fire Aar 

 for at blive helt udviklet til den Form, som vi her se 

 det have, vil man indenfor dettes Skede, dybt nede ved 

 Rodstokken og under Jorden, finde tre andre helt om- 

 skedende mindre udviklede Blade omkring den flade 

 Stængelspids; det Blad, som vi umiddelbart faa at se, 

 er altsaa altid fire Aar gamnielt, det visner om Efter- 

 aaret , naar det har opfyldt sin Bestemmelse og spredt 

 Sporerne, og erstattes næste Foraar af et nyt. Den 

 anden af vore danske Arter, Botrychium rutæfolium, 

 anlægger derimod hvert Aar to Blade, et goldt og et 

 frugtbart. 



Gaa vi over til Befrugtningsforholdene, da træff'e vi 

 straks den store Afvigelse, at Forkimen ikke er blad- 

 agtig, grøn og overjordisk som hos Mosser, Bregner og 

 Padderokker*), men er en lille cellet rundagtig Knold 

 (Fig. 12), der hos Maaneruden sjelden bliver en halv 



*) Hidtil kjende vi den kun hos Botrychium Lunaria og Ophio- 

 glossum pedunculosum, og det endda ufuldstændig. 



