54 



livlig Udveksling Sted mellem Verdenshavet og Østersøen, 

 hvorfor Saltholdigheden i dette sidste i det hele taget 

 niaa være ringe og navnlig aftage hurtig med Afstanden 

 fra Forbindelsesvejene. Dette bekræftes ogsaa af de 

 enkeltstaaende Undersøgelser, der foreligge, idet Over- 

 fladens Saltholdighed har vist sig at være gjennemsnitlig 

 kun 1 pCt. i Østersøens vestlige Bækken og at aftage 

 fra J til ^ pCt., jo længere vi gaa mod Øst og Nordost; 

 ja i den nordlige botniske Bugt og i det inderste af den 

 finske Bugt er Overfladevandet næsten drikkeligt. 



Forf. gjør endvidere opmærksom paa, at Østersøen 

 faaer sine Tilløb fra meget store Arealer, og at disse 

 vel ere underkastede temmelig forskjellige klimatiske 

 Forhold, men dog alle paa Grund af en lav aarlig Middel- 

 varme og deraf følgende forholdsvis ringe Fordunstning 

 af Nedslaget tilføre Indhavet meget betydelige Vandmasser 

 gjennem talrige større og mindre Floder og Elve. Heraf 

 følger for det første, at Østersøen maa have et Overskud 

 af Vand, der gjennem Udløbene afgives til Havet, og for 

 det andet, at Forholdene i Indhavet i høj Grad maa 

 blive afhængige af Oplandet og navulig af dettes vekslende 

 Vejrforhold. Som Exempel paa denne Indflydelse skal 

 her kun anføres, at da Luftens stigende Varme om For- 

 aaret fremkalder en Smeltning af de mægtige Sne- og 

 Ismasser, der i Vinterens Løb have ophobet sig omkring 

 Østersøen og da navnlig omkring dens østlige Bækken, 

 saa tilføres der derved Indhavet saadanne Masser af 

 iskoldt Vand, at dets Overfladevarme, som Do ve har 

 eftervist, gjennem hele Foraaret og endog i Begyndelsen 

 af Sommeren holder sig forholdsvis lav og maa betragtes 

 som en konstant Kuldekilde for de omgivende Lande. 

 Om Efteraaret derimod, hvor Nedslaget spiller den vig- 



