60 



havet. Dr. Carpenters Undersøgelser have i Virkelig- 

 heden godtgjort, at der i Middelhavet er en udadgaaende 

 saltrig Understrøm og en indadgaaende saltfattigere Over- 

 fladestrøm, altsaa lige det modsatte af, hvad der finder 

 Sted i Østersøen. 



De ovenfor nævnte regelmæssige Strømningsforhold i 

 Østersøen ville imidlertid ikke altid kunne paavises, thi 

 paa Grund af Indhavets og navnlig Udløbenes forholdsvis 

 ringe Dybde faaer Vinden en meget stor Betydning, ikke 

 alene ved at fremkalde en Bølgegang, der i høj Grad 

 maa bidrage til at blande Over- og Understrømmens 

 Vandmasser og saaledes udviske Forskjellen, men ogsaa 

 derved, at dens Tryk paa Overfladen alt efter den Styrke, 

 hvormed den blæser, kan fremkalde en Standsning, ja 

 endog en hel Drejning af Strømretningen enten foroven 

 eller forneden. Under Vindstille eller ved svage Vinde 

 vil vistnok altid Overfladestrømmen være udadgaaende, 

 men selv en jævn Blæst og naturligvis endnu mere 

 Storme fra Nord ville hurtig kunne forandre den til en 

 indadgaaende og derved trænge betydelige Masser af 

 Kattegattets salte Vand ind i Østersøens større Dybder. 

 Sydlige Vinde ville derimod ikke alene forøge den udad- 

 gaaende Overfladestrøms Fart men ogsaa dens Mægtighed 

 nedad, saa at den indadgaaende Understrøm svækkes, ja 

 maaske endog undertiden helt standses. 



Disse af theoretiske Betragtninger udledte Resultater 

 bekræftes nu meget godt af Forf.'s Iagttagelser. 



Den 15. Juli 1868 laa han med sin Lystjagt for 

 Anker paa 7 Favnes Dybde tætved Romsø i Mundingen 

 af store Bælt. Det var Vindstille, og som Følge deraf 

 var der i Overfladen en stærk udadgaaende Strøm, i 

 5 Favnes Dybde fandt han derimod en indadgaaende 



