90 



satte Blade her ere ombyttede med simple liniedannede, 

 vil man forresten tinde det øvrige væsenlig ens, nemlig 

 baade Bladenes Indrulning , deres Stilling afvekslende 

 til de to Sider af den krybende Stængel og Sporefrug- 

 ternes Stilling. Disse sidste ere en Art firrummede 

 Kapsler, og i hver af dem linde vi begge Slags Sporehuse 

 paa en vægstillet Stol, saaledes at Makrospore- Husene 

 sidde nederst. 



Vi ere hermed færdige med Vandbregnerne; Ulve- 

 fødderne (Lycopodiaceerne) tør jeg antage bedre be- 

 kjendte for mine Læsere. De fleste have vist seet en 

 eller anden Art af Slægten Ulvefod (Lycopodium)*) 

 (Fig. 6) paa en Lyngbakke eller lignende Lokalitet og 

 lagt Mærke til de akslormede Sporehusstande; bøje vi et 

 af Dækbladene tilside, ville vi i dets Aksel finde den 

 lille toklappede Kapsel (k i Fig. 6, B), der indeslutter 

 Sporerne — det fra Apothekerne saa vel bekjendte 

 Heksemel (C, P^ig. 6). Vi staa imidlertid her overfor en 

 mærkelig Afvigelse: der kjendes hos Slægten Ulvefod 

 kun en Slags Sporer, som stemme med Mikrosporerne i 

 Bygning, men disse Sporer har man desværre hidtil aldrig 

 kunnet faa til at spire (paa en enkelt Undtagelse nær, 

 hvor Udviklingen imidlertid hurtig standsede), hvor meget 

 Heksemel og paa hvor mange forskjellige Maader man 

 end har saaet**). — Anderledes med Slægten Sela- 

 ginella, der sikkert ogsaa vil være Læseren bekjendt 



*) Grunden til Oprindelsen af Ordet »Lycopodium«, »Ulvefod« 

 (af ).v/.og, Ulv, og rrod'tov, en lille Fod), formoder Bischoff at 

 være den, at man i de med Blade læt besatte unge Grene fandt 

 en vis Lighed med en behaaret Dyrefod (se Fig. 6). 



") Det samme er Tilfældet med nogle andre nærs.taaende Slægter, 

 Psilotum og Tmesipteris; disse ere ogsaa mærkelige ved at have, 

 hin trerummede, denne torummede Sporer 



