101 



egenlig først i de allerseneste Aar er bleven os be- 

 kjendt*). Selauinellas Mikrospore har den sædvanlige 

 tetraedriske Form; lægge vi den paa den hvælvede Side, 

 ville de tre skarpe Kanter, med hvilke de flade Sider 

 støde sammen, altsaa vende Oftad; det er dem man seer 

 i Fig. 13, A som de tre stærke Linier, der udgaa fra 

 Sporens tre Kanter og støde sammen over dens Midt- 

 linie. Indenfor Sporens Hinder vil man paa Figuren 



mim:' 



Yv-x- 13. Mikrosporer af Selaginella. A er bele Sporen, e-jort gjennemsigtig- , tænkt 

 seet ovenfra; i B er Sporens»yderste Hinde fjernet. C en Mikrospore, som aabner sig. 



se dens indre fyldt med et Cellevæv; i det ene Hjørne 

 ligger en lille Celle , der er mærket /*; denne er den 

 første, der danner sig, og den eneste, der faaer en 

 virkelig Væg af Cellestof om sig; men den udvikler 

 sig aldrig videre. Denne Celle er den hele Forkim, 

 den er den sidste Rest, der er bleven tilbage, det sidste 

 Minde om Bregnens store tolappede grønne Forkim; fy- 

 siologisk Betydning kan den ikke have, det vil sige, den 

 kan ingen Rolle spille i Plantens Liv; thi for det første 

 har den intet Bladgrønt og kan derfor intet Næringsstof 

 forarbejde, og for det andet er den for ubetydelig til at 



Dels ved et Værk fra 1869 af Mil 1 ar det, som tidligere var 

 ansat i Strasbourg og nu er Professor i Nancy, dels ved en 

 ifior udkommen Afhandling af Pfeffer. 



