110 



»Hos alle Insekter, hvis lysende Dele ere blevne 

 gjorte til Gjenstand for anatomisk Undersøgelse, er det 

 bleven paavist, at Lyset udgaaer fra et kirtelagtigt Organ 

 af grødagtig Bygning og gulagtig Farve, som er gjennem- 

 trængt af en Mængde hudagtige Traade (Aanderørsgrene 

 og Nervetraade) og ligger op imod en gjennemsigtig Plet 

 af Huden, hvorigjennem Lyset skinner ligesom gjennem 

 en Rude. Hos L. italica er dette Organ dobbelt og 

 ligger paa Undersiden af de to næstsidste Led. flos 

 Hannen af L. splendidula er det ligeledes dobbelt og 

 svarer til de hvide Pletter, som sees paa Bugfladen af 

 6te og 7de Bagkropsring; hos Hunnen har 6te Ring et 

 dobbelt Sæt af disse Kirtler, men desuden tindes der 

 paa hver Side en Række af 4 — 5 kugleformede Smaa- 

 legemer, der naaer lige til første Bagkropsring. Hos vor 

 St. Hansorm (L. noctiluca) har Hunnen to smaa »Lygter« 

 i den 8de (sidste) Ring og en stor i hver af de to 

 nærmest foranliggende (6te og 7de)«. 



»Lysudstraalingen er snart uafbrudt, snart periodisk; 

 hos L. italica synes den saaledes at standse af og til, 

 men seer man nøje til, overbeviser man sig om, at der 

 i de mørke Mellemrum dog er blevet et svagt Skjær til- 

 bage i den Del af Bagkroppen, hvori Lyset har sit S^de; 

 naar Dyret lyser stærkt, skeer dette ligeledes stødvis, 

 men Lysglimtene følge da saa hurtig efter hinanden, 

 at man kan tælle 90 — 100 i Minutet. Det er ofte tyde- 

 ligt nok, at Lysudviklingen er underlagt Dyrets Villie, 

 men alligevel kan den ikke bero paa nogen umiddelbar 

 Livsakt; thi det Væv, hvori den har sit Sæde, kan blive 

 ved at lyse flere Timer, efter at det er udpræpareret og 

 skilt fra Legemet. Allerede S lo ane beretter (1725), at 

 man kan gjøre sit Ansigt og sine Hænder lysende ved 



