113 



Grund for denne liggende Forbrænding vedlige en Tid 

 under Omstændigheder, hvor de ellers vilde standse 

 brat. Det maa maaske tilskrives de i Lysredskaberne 

 forgrenede Aanderør, at de fortsætte Lysudviklingen nogle 

 Minuter i Vand eller i irrespirable Luftarter (f. Ex ren 

 lirint), og Matteucci har paavist, at der ved en saa- 

 dan Lejlighed udvikles en vis Mængde Kulsyre, ligesom 

 ellers, naar Lysudviklingen foregaaer hos det levende 

 Dyr i Ilt eller atmosfærisk Luft. Endelig have Macaire 

 og Matteucci vist, at Lysudviklingen stiger, naar man 

 opvarmer de lysende Biller (eller deres Lysredskaber) 

 svagt indtil 37,5 å 40° C, men svækkes ved højere 

 Varmegrader og slukkes for stedse ved 54 — 60^. Her- 

 med stemmer det , at man ved Varme kan fremkalde 

 Lyset igjen hos levende Biller, der have hørt op med at 

 lyse; et saadant Insekt, lagt i Vand af 14^, begyndte at 

 lyse, da dette var opvarmet til 26^, og lyste stærkere og 

 stærkere, alt som Varmen steg indtil 41^, ved en endnu 

 stærkere Ophedning døde Dyret, men det blev ved at 

 lyse og hørte først op dermed ved c. 57°. Udsættes 

 levende Lampyrider for kunstig Kulde, seer man (ifølge 

 Macaire) Lyset tage af lidt efter lidt og slukkes aldeles 

 ved 12° C; de døde ved 0°, men ved at opvarmes til 

 30 — 32° kunde de bringes til at lyse igjen; Kulden 

 slukker altsaa ikke Lysevnen for bestandig. Hos L. 

 italica fandt Matteucci Kuldens Indvirkning mindre 

 stærk; ved Frysepunktet var Lyset vel svagt, men dog 

 synligt endnu, og det slukkedes først ved-^6°.« 



«Man ved endnu kun meget lidt om den egenlige 

 kemiske Beskaffenhed af det Stof, hvis langsomme For- 

 brænding synes at være Grunden til Lampyrernes Fosfo- 

 resens. Til Fosfor har man ikke kunnet finde Spor 



Fjerde Række. IV. 8 



