117 



f 



synlighed derved , at Lyset aldrig slukkes fuldstændig 



i Analringen, i hvilken Lysredskaberne ikke let lade sig 

 flytte bort fra Huden af Bugmusklerne. De fleste Natur- 

 forskere have antaget, at Lysudviklingen staaer i en lige- 

 frem Forbindelse med Forplantningsværket, og jeg deler 

 ganske denne Anskuelse, der ikke svækkes af den Kjends- 

 gjerning, at ogsaa Hannen lyser svagt. — Hannen er 

 som bekjendt en vinget Bille med store Øine, der op- 

 tage den større Del af Hovedet paa begge Sider; den 

 er meget mindre hyppig end Hunnen og fanges sjelden 

 uden paa stille Aftener, naar den sværmer omkring eller 

 er i Selskab med de stærkere lysende Hunner; dog lader 

 den sig ogsaa lokke af kunstigt Lys. Dens eneste Livs- 

 maal som vinget Insekt er at søge sig en Mage, og da 

 den aldeles ikke tager Føde til sig efter at have faaet 

 Vinger, men i Almindelighed døer straks efter Parringen, 

 er dens Liv selvfølgelig meget kort. Ogsaa Hunnens Lys 

 tager betydelig af, efter at Parringen har fundet Sted, 

 og den døer ligeledes snart, efter at den har lagt sine Æg, 

 hvilket kun medtager et Par Dage; en Uge eller to efter 

 Midten af Juli have de næsten alle lagt deres Æg (for 

 saa vidt de ikke ere døde uden at blive befrugtede), og 

 ethvert Spor af St. Hansormens Lys er nu slukket. 

 Dersom en Hun ikke bliver befrugtet, forlænges dens Liv 

 ligesom andre Insekters betydelig ud over dens Søstres 

 Levetid. Da Hannerne ere forholdsvis lidet talrige og 

 deres Tilstedeværelse indskrænket indenfor meget snevre 

 Tidsgrændser — de træffes egenlig kun de første to eller tre 

 Aftener, efter at Hunnerne have fuldendt deres Forvand- 

 linger og begyndt at lyse, og endda kun paa stille varme 

 Aftener, og det synes , at deres Pupeliv varer lidt 

 (4 Dage) længere end Hunnens, hvilket er i god Over- 



