119 



forøget Glans, men lægger endnu' ikke Æg. Udebliver 

 Befrugtningen endnu i flere Dage, bliver Legemet stærkt 

 udspilet af de modne Æg, Lyset taber i Pragt og sees 

 mindre stadig, og dets Farve slaaer over i det grønlige. 

 Det vandrer om som fortvivlet — ikke saa hurtig som 

 før, men med færre Afbrydelser — og lægger til sidst sine 

 Æg rundt omkring paa Græsset eller Jorden; en meget 

 let Berøring foranlediger det til at give et Æg fra 

 sig ; men det er meget sejglivet og bliver ved at 

 leve, indtil en stor Mængde af dets Æg ere blevne 

 strøede rundt omkring. — Ved et Forsøg, som jeg an- 

 stillede for at forvisse mig om, hvor længe en ubefrugtet 

 St. Hansorm kan leve, fandt jeg, at den lyste prægtigere 

 i sit Fangenskabs anden Aften, endnu smukkere den tredie 

 og fjerde ; den lille Fange var da aabenbart meget urolig, 

 løb hen over Væggene og Bunden af Æsken, hvori den 

 var indespærret, holdt sig saa stille nogle Minuter og 

 skinnede af yderste Evne et Øjeblik meget straalende, 

 saa i nogle Sekunder noget mattere, men i næste Øjeblik 

 atter pragtfuldere. Lyset lokkede den stærkt, snart til 

 den ene, snart til den anden Side, og den hyppige Frem- 

 stødning af Kjønsaabningeu vidnede om, under hvilken 

 Drifts Herredømme den befandt sig. Den femte Aften 

 var Lyset blevet svagere, og fra denne til den tiende Dag, 

 da den døde, blev det ved at tage af i Pragt og antog 

 en meget grønnere P'arve. I det Øjeblik Æget lægges, 

 er det bedækket med et klæbrigt Stof, ved hvis Hjælp 

 det fæstes til de blottede Rodtrevler eller sjeldnere til 

 Græsstraa og Græsblade ved disses Grund; det finder der 

 de tre for dets Udvikling nødvendige Betingelser, Fug- 

 tighed og Adgang for Luften og Varmen«. 



»Det er ofte blevet angivet, at Æg ene undertiden 



