121 



åen lille Skabning kun havde været fri et Øjeblik og 

 endnu var et svagt, krybende, straafarvet lille Væsen, 

 ikke en Linie langt; jeg har iagttaget dette hos alle 

 mine Exeraplarer, baade hos dem, jeg udklækkede i lukkede 

 Glasrør, og hos dem, der udvikledes at Æg, som endnu 

 sade fast paa et Knippe jordfæstede Græsrødder. Alle- 

 rede paa dette tidlige Livstrin fandt jeg, at det lille 

 Insekt kan formaaes til at lyse stærkere, naar man ryster 

 Æsken, hvori det befinder sig, let i et morkt Værelse, eller 

 det pludselig forstyrres eller trykkes svagt. Det ud- 

 straalede Lys ligner da smaa glimrende Prikker, hvis 

 Glans bestandig skifter og funkler ligesom Stjerner af 

 svageste Grad paa Himlen. De Indflydelser, der foranledige 

 den udvoksne St. Hansorm til at skinne med forøget Glans, 

 paavirke altsaa den ganske unge Larve paa selvsamme 

 Maade. Og da Lyset frembringes af Larven lige fra dens 

 Fødsel, er der al Grund til at antage, at ogsaa Ægets 

 Lysen i Fosterets senere Udviklingsperiode ikke skyldes 

 en lysende Egenskab ved Blommemassen, men Fosterets 

 Lysredskaber. Hos Larven af Lampyris noctiluca 

 ere de eneste Steder, der lyse, de to ovenfor omtalte 

 smaa Pletter paa Bugsiden af tolvte Ring. Naar de unge 

 Larver rystes og kastes voldsomt mod Æskens Sider, 

 bliver deres Lys pragtfuldere , og naar Larven er 

 næsten fuldvoksen, vel fodret, sund og befinder sig i en 

 varm Atmosfære, kan Lyset under de samme Omstændig- 

 heder i nogle Sekunder være næsten lige saa glimrende 

 som det, der udstraaler fra den fuldkomne Hun; men 

 det varer kun kort, og dets Styrke holder sig ikke, det 

 er mere grønt og udsendes kun, naar Insektet er i Be- 

 vægelse, og saa endda kun glimtvis. Det synes derfor, 

 at Larven ligesom det fuldkomne Insekt udøver et vist 



