123 



saa. Det hedder i det mindste: »naar Larven forlader 

 sin gamle Hud, er den fuldkommen hvid og farveløs, 

 skrøbelig og lin , og naar den berøres eller forstyrres, 

 lyser den med forøget Livlighed«. Ogsaa Puperne lyse 

 faa Timer efter det Hudskifte, hvorved de forandres fra 

 Larver til Puper; »Hunpuperne lyste stærkt, uagtet de ikke 

 forstyrredes, og Hanpnperne lyste næsten lige saa stærkt 

 som det fuldkomne Insekt i dets mest lysende Øje- 

 blikke«. Det var aldeles tydeligt, at i denne hvilende 

 Pupetilstand var Lysudstraalingen ikke umiddelbart af- 

 hængig af Insektets Villie eller Instinkt, men af Legemets 

 vitale Kræfter, hvis Virkninger syntes at forhøjes betydelig 

 af Luftens meget høje Varmegrad (22 — 35^), der ogsaa 

 syntes at fremskynde Forvandlingen. 



Det vil være af Interesse hermed at sammenholde 

 en Række Iagttagelser af Hr. Owsjannikow, Medlem 

 af Videnskabernes Akademi i St. Petersborg, ligeledes 

 anstillede over vor almindelige St. Hansorm (Lampyris 

 noctiluca). Ogsaa O. fandt Hunnerne meget hyppigere 

 end Hannerne og overbeviste sig om, at de uden Sam- 

 menligning lyse meget stærkere end disse og Larverne. 

 Naar man præparerer Lysredskaberne ud af Dyret, lyse 

 de stærkt til enhver Tid af Dagen; derimod lyse Dyrene 

 selv kun en kort Tid af Døgnet. Om Dagen sade de 

 aldeles skjulte under de Blade, hvormed Glasset, hvori 

 de holdtes, var fyldt; selv naar de flyttedes hen paa et 

 mørkt Sted, lyste de i Reglen ikke af sig selv. Først 

 heuimod Kl. 10^/2 om Aftenen kom de ud af deres 

 Skjul, krøb op paa Bladene, vendte Bugsiden ivejret og 

 begyndte at lyse stærkt; efter Midnat slukkedes Lyset 

 efterhaanden, og de skjulte sig igjen under Bladene. 



