126 



gjennem Huden og de øvrige Organer, som dække det. 

 Selve Lysorganerne vise sig under Mikroskopet som 

 Grupper af smaa Celler, rigelig forsynede baade med 

 Aanderør og med Nervegrene, hvilke sidste endog synes 

 at ende i selve Cellerne*). Ligesom andre Kirtelceller 

 afsondre og indeholde Spyt, Galde, Mavesaft osv., danne 

 og indeholde disse Lyskirtelceller et lysende Stof, og 

 dette beholder sin Lysevne, indtil denne er udtømt eller 

 Stoffet selv ødelagt ved de efter Døden indtrædende 

 Forandringer« **). 



Det vil ikke være nødvendigt at gjøre den omhyg- 

 gelige Læser opmærksom paa de enkelte Punkter, hvori 



*) M. Schultze, som har anstillet meget skarpe og sindrige mi- 

 kroskopiske Studier af Lysredskaberne hos Hannen af L. splen- 

 didula, indrømmer ogsaa Muligheden af en slig Sammenhæng, 

 men har ikke med Bestemthed iagttaget den eller en Forbindelse 

 mellem Lyskirtelcellerne og de stjernedannede Celler, hvormed 

 Aanderørsgrenene her ende, og fra hvilke det synes, at Lys- 

 udviklingen lager sin Begyndelse (Arkiv f. mikroskop. Anat., I Bind). 



'*) En anden russisk Forfatter, Carl Lindemann, i Nisjnij-Nov- 

 gorod, har ligeledes (1863) anstillet Iagttagelser over St Hans- 

 ormen og er i flere Henseender kommen til andre Besultater. 

 Det synes at være en anden Art, han har studeret (L. splendi- 

 dula, hvilken han dog synes at sammenblande med L. nocti- 

 luca). Ifølge L. lyse Hannerne og Larverne slet ikke, Hunnerne 

 derimod hele Dagen og fra hele Bugsiden , stærkest dog fra de 

 tre sidste Binge, fra de øvrige kun med lysende Punkter (jfr. 

 S. 110) og ikke blot i Parringstiden, men lige til Æglægningen 

 er forbi. Dyret kan vilkaarlig standse Lysudviklingen, hvad man 

 f. Ex. ofte bemærker, naar man har grebet det, men taber det 

 igjen; det vil da af sig selv begynde at lyse paa ny, naar man 

 anbringer en anden lysende St Hansorm i dets Nærhed. Det 

 tager til i Styrke, naar Dyret pirres ved kemiske eller mekaniske 

 Midler, og standser, naar det kloroformeres eller behandles med 

 Svovlæther, saa længe Dyrets skindøde Tilstand varer; dennes 

 Ophør giver sig netop tilkjende derved, at Lysevnen atter gjør 

 sig gjældende. 



