127 



de her meddelte Fremstillinger ikke stemme ganske med 

 hverandre; deres Uoverensstemmelse er dog maaske mere 

 tilsyneladende end virkelig, og nye Undersøgelser ville 

 sandsynligvis kunne hæve dem ganske. Imidlertid vil 

 det ikke være uden Interesse hermed at sammenligne de 

 nedenstaaende Iagttagelser over den kubanske Lyssmel- 

 der eller »Cucujo« *); Analogien med de hos St. Hans- 

 billerne stedfindende Fænomener er saa iøjnefaldende, at 

 man ikke kan nære nogen Tvivl om, at det i Hovedsagen 

 er det samme, som gaaer for sig hos begge Grupper af 

 Insekter. 



»Cucujoen findes paa alle de vestindiske Øer, men 

 Kubas Sukkerplantager ere dens Paradis, og i de varme 

 Aftener i Regntiden viser den sig her i sin fulde Pragt. 

 Jeg skylder en Vens Godhed, at jeg er i Besiddelse af 

 et talrigt Selskab paa over 40 af disse smukke Biller i 

 bedste velbefindende, og medens jeg skriver dette, skinne 

 de i hele deres Pragt ved Siden af mig. Der udfordres 

 imidlertid stor Omhu for at holde dem raske; man maa 

 saa meget som mulig efterligne de Naturforhold, hvor- 

 under de leve i det frie. De skulle nu netop have 

 deres Aftensmaaltid , bestaaende i Sukkerrør, skaarne i 

 Strimler og vædede med tynd Sirup, som de slikke i sig 

 med aabenbart Velbehag. Saa snart de have afspist, 

 skulle de have sig et Bad, thi ligesom Børn, der spise 

 Sukkergodt, blive de dygtig tilsmurte og trænge til at 

 blive ordeulig vaskede. Medens de æde , er deres Lys 

 slukket, men det lunkne Bad synes ret at vække hele 

 deres Livskraft. Skaalen, hvori de svømme, staaer da i 

 en Glød, som var den af Guld. — Af Farve er Cucujoen 



*) Perkins i »American Naturalist«, 1868. 



