128 



mørkebrun, næsten sort, og der er overhovedet intet 

 smukt ved den undtagen dens Lysevne. Af de Pletter, 

 hvorfra Lyset udgaaer, ligge de to paa Siderne af For- 

 brystets Rygflade, den tredie paa Bugsiden mellem Brystet 

 og Bagkroppen tæt ved Bagbenenes Udspring. Denne 

 sidste Lysplet*) lægger man i Almindelighed ikke meget 

 iVlærke til , men naar Billen er ved at 

 flyve eller den tilfældigvis kommer til 

 at ligge paa Ryggen, seer man, at det 

 Lys, som udgaaer herfra, er ti Gange 

 stærkere end det , der udgaaer fra 

 •) Sidelygterne ". Disse ere aflange og 

 hvælvede, haarde og hornagtige, men 

 dog tynde og gjennemsigtige og, naar 

 de ikke skinne, af en skidenhvid eller 

 lysebrun Farve; de ere virkelige Lygter, 

 som lyse for Dyret paa dets Natte- 

 farter. De ere ogsaa anbragte saa- 

 ledes, at Lyset fra dem aldrig falder Billen lige i Øjnene, 

 men kun rammer dem ved at kastes tilbage fra omgivende 

 Gjenstande, efter det samme Princip, hvorefter vi an- 

 bringe vore Vognlygter saaledes , at de ikke skinne 

 Kudsken i Ansigtet, men oplyse Gjenstandene foran og 

 omkring ham. Lyset ytrer sin Tiltrækningskraft paa 

 Kameraterne, der snart slutte sig til dem, som først 

 have gjort Opbrud, og man kan da have det smukke 

 Syn at se flere af dem flyve paa en Gang om i en 

 mørk Stue; de synes at lege ligesom Fluer en varm 

 Sommerdag. Naar de lave sig til at flyve, røbe de 



*) Efter nogles Mening er denne "Lysplet« kun den tynde Ledhud 

 mellem Bryst og Bagkrop; Lyset kommer til Syne, naar Leddet 

 strækkes, og slukkes, naar detle slappes. (M. A.) 



