155 



erstatte »ved fra Tid til anden med en fin Sigte at strø 

 Farvestof paa Svovlkeglen. Farven klæber sig fast paa 

 den frisk udkastede Svovlstrøni, saalænge den endnu er 

 varm og ikke fuldstændig storknet, men ikke paa det 

 Svovl, der allerede er blevet koldt og ganske haardt, 

 og det bliver altsaa paa denne Maade ogsaa muligt at 

 betegne de periodisk efter hverandre følgende Svovludbrud 

 ved forskjellige Farver. 



Ved disse Forsøg opdager man desuden en anden 

 Omstændighed, som man maa være berettiget til at an- 

 tp.ge ogsaa at finde Sted under lignende Forhold ved 

 virkelige Vulkaner. Jeg har alt ovenfor omtalt, at naar 

 man ikke skrider ind og standser de vulkanske Udbrud, 

 lukker Krateret i Keglen sig tilsidst af sig selv. En 

 saadan Kegle bestaaer — hvad man kan overbevise sig 

 om ved at slaa den i Stykker, naar Massen er bleven 

 fuldkommen afkjølet — af en fast, tæt kornet Svovl- 

 masse, paa hvis Tverbrud man neppe mere er istand til 

 at skjelne de enkelte Strømme, hvoraf den er dannet. 

 Men man kan ogsaa standse Vulkanen midt i sin Virk- 

 somhed. A åbner man nemlig et nyt Hul i Svovlskorpen, 

 i Nærheden af Formens Vægge, saa høre Udbruddene i 

 Krateret øjeblikkelig op, og det smeltede Svovl, der var 

 presset op i det indre af Keglen, synker tilbage. Under- 

 søger man derefter en saadan Kegle, saa finder man, at 

 den er hul indvendig. Det er altsaa klart, at medens 

 Udbruddene staa paa, bliver noget af den Masse, der alt 

 har været kastet ud og er størknet i det indre af Keglen, 

 navnlig det, som var Krateret nærmest, omsmeltet til- 

 ligemed en Del af den først dannede Skorpe, saa at 

 den ydre Kegle kun kommer til at danne en hul Form 

 eller en Kappe, der kort forud for hvert nyt Udbrud 



