177 



skjøndt ogsaa den er i aftagende*). Utallige Spor vise 

 nemlig, at Indlandsisen i tidligere Tid endog har be- 

 dækket Kystens Yderskjær; men nutildags ere disse saa 

 isfrie, at man paa de fleste Steder maa gaa flere Mile 

 ind i Landet for at støde paa Randen af den nuværende 

 Indlandsis. Man formoder, at denne Indlandsis optager 

 hele det indre af Grønland. I det mindste er det sik- 

 kert, at man overalt, hvor man hidtil er trængt frem, 

 har truflet paa dens Rand**), og at man overalt fra de 

 nærliggende Bjergtoppe har seet den lidt efter lidt i jævn 

 Stigning højne sig ind imod Landet for at bedække Bjerg 

 og Dal med sit frosne Tæppe, der er sporløst som Havets 

 Bølge. 



De indfødte nære en overtroisk Frygt for denne Ind- 

 landsis, en Frygt eller Fordom, som til en vis Grad er 

 gaaet over paa de Evropæere , som i længere Tid have 

 været bosatte i Grønland. Kun saaledes kan man for- 

 klare sig, at der i de 1000 Aar, Grønland har været 

 kjendt, er gjort saa faa Forsøg paa over Isen at trænge 

 noget længere ind i Landet; mange Grunde tale jo endog- 

 saa for, at Indlandsisen kun danner en Isramrae, der 

 løber langs med Kysten og omgiver et isfrit, maaske mod 

 Syd skovbevokset Indland, som muligvis kunde være af 

 ikke ringe økonomisk Betydning for det øvrige Grønland. 

 I den af de Danske koloniserede Del af Grønland ere 



*) Dette forhindrer ikke, at Indlandsisen fra Tid til anden baner sig 

 nye Veje til Havet, og at Egne, som allerede vare befriede fov 

 Is, atter blive bedækkede deraf. Et Exempel herpaa afgiver saa- 

 ledes Jakobshavns Isfjord. 



*=*) I Grønland har jeg dog truffet flere Personer, som ikke anse det 

 for tilstrækkelig bevist, at Indlandsisen virk-elig overalt be- 

 grænser Kystlandet. — Mangen Dansk har i Aartier været bosat 

 i Grønland uden nogensinde at have seet Indlandsisen. 



Fjerde Række. IV". 12 



