179 



Fødders dels var Kulden om Natten saa stærk, at alle 

 Lemmer stivnede efter nogle Timers Hvile. Derimod 

 synes den Vej, Dal ager gik, ikke at have været gjen- 

 nemskaaret kf synderlig talrige og dybe Revner — i Be- 

 gyndelsen var Isens Overflade endog ligesaa jævn »som 

 en Gade i Kjøbenhavn»> ; længere borte dog yderst ujævn. 



E. Whympers Expedition 1867. Om denne 

 Expedition ved jeg kun, at Mr. Whymper tilligemed 

 Dr. R.Brown, tre Danske og en Grønlænder søgte med 

 Hunde at trænge frem paa Indlandsisen, lige nord for 

 Jakobshavns Isfjord; men at han allerede det andet Døgn 

 vendte tilbage uden at have trængt mere end en Brøk- 

 del af en geografisk Mil frem. Grunden hertil har maa- 

 ske været, at Hunde ikke kunne anvendes paa en saa- 

 dan Tur. 



Det var fra først af min Hensigt alvorlig at søge 

 at gjenoptage disse Forsøg; men da jeg i Kjøbenhavn 

 talte med de tidligere Inspektører i Nord - Grønland, 

 Rink og Olrik, tilligemed flere andre, som havde besøgt 

 Grønland, vare disse saa enige i at betragte det som 

 umuligt at trænge længere ind over Indlandsisen, at jeg 

 ikke vilde sætte hele Sommerens Udbytte paa Spil for 

 et saadant Foretagende, som forud blev forkastet af 

 alle. Men jeg vilde dog heller ikke ganske afstaa fra 

 min Plan, og jeg besluttede derfor at forsøge en lille 

 Isvandring paa nogle faa Dage. 



Hvis Indlandsisen ikke var i Bevægelse, er det klart, 

 at dens Overflade vilde være ligesaa jævn og uafbrudt 

 som Overfladen af en Sandstrækning. Men dette er som 

 bekjendt ikke Tilfældet. Indlandsisen bevæger sig 

 nemlig bestandig langsomt og paa de forskjellige Steder 

 med forskjellig Hurtighed mod Havet, i hvilket den paa 



12' 



