184 



Paa hele vor Isvandring havde vi uafbrudt klart 

 Vejr, ofte saaes ej engang den ringeste Sky paa Himlen. 

 Varmen var følelig paa Grund af vor Klædedragt, i 

 Skyggen nær ved Isen naturligvis kun lidt over 0^, højere 

 oppe i Skyggen 7— 8^ i Solen endog 25—30^ C. 

 Efter Solnedgang frøs derimod Vandet i de smaa Søer, 

 og Natten var derfor temmelig kold. Vi havde intet 

 Telt med os og, skjønt vort Selskab bestod af fire 

 Mand, kun to sædvanlige Sovesække. De vare aabne 

 for begge Ender, saa at to Personer kunde, skjøndt med 

 stor Besvær, presse sig ind i Sækken med Fødderne 

 mod hinanden. Lejet blev imidlertid med ujævn Is til 

 Underlag saa ubekvemt, at man efter et Par Timers 

 Søvn vaagnede af Smerte i Lemmerne, som bleve tryk- 

 kede tæt sammen i den snævre Sovesæk, og da der kun 

 laa en tynd Presenning mellem Isen og Sovesækken, blev 

 Lejet ogsaa meget koldt for den Side, der hvilede mod 

 Isen, hvilket Grønlænderne, som vendte tilbage før os, 

 beskreve for Nordstrøm ved afryste og dirre over hele 

 Legemet. Nattehvilen blev derfor sjelden lang; men Mid- 

 dagshvilen, i hvilken man kunde godte sig ved et her- 

 ligt og varmt Solbad, gjorde vi saa meget længere, hvor- 

 ved jeg hvert Døgn blev istand til at anstille saavel 

 Højde- som Længdeobservationer. 



Naar man kommer en Kabellængde fra Randen, 

 træffer man ingen Stene paa Indlandsisens Overflade; 

 men derimod seer man overalt lodrette, cylindriske Hu- 

 ler, 1 — 2 Fod dybe og fra et Par Linier til et Par Fod 

 i Gjennemsnit, saa tæt ved Siden af hverandre , at man 

 forgjæves mellem dem vilde lede om en Plads til sin 

 Fod end sige til Sovesækken. Vi havde altid, naar vi 

 hvilede, en saadan porøs Is til Underlag, og mangen 



