186 



Da jeg overtalte Berggren til at følge med paa Is- 

 vandringen, spøgte vi med ham om det originale for en 

 Botaniker i at gjore en Udflugt til en Egn , der maaske 

 var den eneste paa Jordkloden, som i botanisk Hen- 

 seende var en fuldkommen Ørken. Denne Formodning 

 blev dog ikke bekræftet. Berggrens skarpe Øje opda- 

 gede nemlig "snart, dels paa Isens Overflade, dels blandt 

 det ovenfor omtalte Grus, en brun flercellet Alge, der, 

 saa ringe den end er, dog tilligemed Gruset og adskil- 

 lige andre mikroskopiske Organismer, som følge med 

 dette, udgjør den værste Fjende for den flere tusind Fod 

 høje og hundreder af Mile udstrakte Ismasse. Den mørke 

 Masse indsuger nemlig en langt større Mængde af Solens 

 Varmestraaler end den hvide Is og frembringer derfor 

 overalt dybe Huller i Ismassen, som i høj Grad befordre 

 dennes Smeltning. Samme Rolle har denne Plante gan- 

 ske sikkert spillet hos os, og vi have maaske den at 

 takke for, at de Isørkner, som fordum bedækkede det 

 nordlige Evropa og Amerika med et frosset Tæppe, nu 

 har veget Pladsen for skyggefulde Skove og bølgende 

 Kornmarker. Naturligvis nedskylles ogsaa meget af dette 

 graa Pulver i Elvene, og den blaa Is paa Bunden af 

 dem skjules ikke sjelden af et løst Grus. Hvor rig 

 denne Masse er paa organisk Stof bevises blandt andet 

 deraf, at Mængden af det organiske Stof havde været 

 stor nok til at sætte en større Samling af det graa Grus, 

 som adskillige nu udtørrede Gletscherelve havde skyllet 

 sammen paa et lavereliggende Sted af Isen i en saa 

 stærk Gjærings- eller Forraadnelsesproces, at Massen 

 allerede i lang Afstand havde en overordenlig modby- 

 delig Lugt ligesom Lugten af Smørsyre. 



