188 



parallelt med hverandre i Retning fra n.n.o. til s.s.v., og 

 ere ligesaa vanskelige at komme over som Elvene, men 

 langt farligere. Det gik derfor kun langsomt fremad. 

 Kl. 12 den 22de hvilede vi i herligt og varmt Solskins- 

 vejr for at anstille en Stedbestemmelse. Vi vare nu i 

 en Højde af næsten 2000 Fod og en Brede af 68^ 22' 

 samt en Længde af 56 Minuter ost for vor Teltplads 

 ved Fjorden. 



Paa hele Isvandringen havde vi ikke seet andre Dyr 

 end to Ravne, som den 22de om Morgenen i Skilsmis- 

 sens Stund fløj over vore og Grønlændernes Hoved. I 

 Begyndelsen saaes dog flere Steder paa Isen Levninger 

 af Ryper, hvilket synes at antyde, at disse Fugle fra 

 Tid til anden drage til disse øde Egne i ikke ganske 

 ubetydelige Skarer. Forøvrigt var alt dødt omkring os. 

 Tavshed herskede dog paa ingen Maade. Naar man 

 bøjede Oret mod Jorden, hørte man fra alle Sider en 

 ejendommelig underjordisk Brusen, som hidrørte fra El- 

 vene, der løb hen gjennem Isen, og et stærkt, enkelt 

 Drøn som et Kanonskud tilkjendegav nu og da, at der 

 blev frembragt en ny Gletscherkløft. 



Efter at Observationerne vare tagne, gik vi videre 

 over et forholdsvis godt Terræn. Senere paa Aftenen 

 saa vi et Stykke borte en stærk Taagestøtte, og da vi 

 nærmede os, viste det sig, at den kom fra en bundløs 

 Afgrund, i hvilken der nedstyrtede en mægtig Gletscher- 

 elv. Den vældige, brusende Vandmasse havde boret sig 

 et lodret Hul, sandsynligvis lige ned til Klippeskraa- 

 ningen, hvorpaa Gletscheren hvilede, og som sikkert laa 

 over tusind Fod dybt nede. 



Naar man saa ned fra Kanten, tabte alt sig i et 

 Mørke, som var blaasort paa Grund af Skinnet fra de 



