191 



Stykke fra vort Hvilested, og da Stedet ikke laa meget 

 af for vor Vej, gik vi der forbi i Haab om her at træffe 

 et Vandfald, der at dømme efter Taagesøjlens Højde 

 var endnu betydeligere end det lige beskrevne. Vi toge 

 dog fejl; kun en mindre, skjønt i alt Fald temmelig vand- 

 rig, Elv styrtede sig her igjennem asurblaa Kløfter ned i 

 et Dyb, fra hvilket intet Stænk igjen naaede op til Fal- 

 dets Munding. Men i Stedet for fremsprang der lige ved 

 fra et andet mindre Hul i Isen en intermitterende, luft- 

 blandet Vandstraale, som af Vinden førtes hid og did og 

 med sine Stænk befugtede Isklipperne, som omgave den. 

 Vi havde her midt i Indlandsisens Ørken en Spring- 

 brønd efter Beskrivelser at dømme ligesom Islands af 

 Vulkanvarme fremkaldte Geysir. For om muligt at und- 

 gaa det Isklippe-Terræn, som paa Udvejen i saa høj 

 Grad havde lagt Beslag paa vor Taalmodighed og vore 

 Kræfter, havde vi paa Tilbagevejen valgt en nordligere 

 Kurs i den Hensigt at søge noget højere oppe at komme 

 ned fralsbrinken paa den isfri Landstrækning, som skil- 

 ler Indlandsisen fra Diskobugten. Isen var her, naar 

 man undtager nogle alenhøje Istuer, paa flere Steder 

 saa jævn som et Gulv, skjøndt ofte gjennemkrydset af 

 meget store, farlige Kløfter, og vi vare desuden saa hel- 

 dige snart at træffe paa et Sted, hvor Isskrænten mod 

 Land var saa jævn og saa lidt stejl, at man havde kun- 

 net kjøre op ad den med Firspand, 



Derimod var den Landvandring, vi havde tilbage, 

 besværligere som en Følge dels af Jordbundens kuperede 

 Beskaffenhed, dels af de mange Gletscherelve, som vi 

 her maatte vade over med Vandet højt over Støvleskaf- 

 terne. Tilsidst traf vi, kort før vi naaede Teltet, en 

 med leret Vand fyldt Gletscherelv, der var saa stor, at 



