192 



vi efter mange mislykkede Forsøg maatte opgive Haabet 

 om at finde noget Vadested over den. Vi maatte der- 

 for igjen klatre højt op paa Isbrinken og derpaa noget 

 længere borte, efter at vi vare komne over Elven, atter 

 søge at komme ned, og denne Gang var Nedklatringen 

 langt sværere end første Gang. 



Hvor besværlig Landvandringen end var, var den 

 dog i geologisk Henseende af stor Interesse for mig. 

 Man kom nemlig her over et Terræn, som nylig var 

 befriet for Indlandsisen , og det hele havde en saa 

 slaaende Lighed med skovløse Gneisegne i Sverrig og 

 Finland, at selv den mest tvivlende maatte erkjende, at 

 samme dannende Kraft havde givet begge Egne dette 

 deres Præg. Overalt afrundede, men sjelden riflede Gneis- 

 høje*), bestrøede med Vandreblokke i de mest eventyr- 

 lige Stillinger og adskilte ved Dale med smaa Bjergsøer og 

 riflede Bjergskraaninger. Derimod saa man her ingen 

 virkelige Moræner. Disse synes i Almindelighed ogsaa 

 at savnes i Skandinavien og overhovedet mere at ka- 

 rakterisere mindre Gletschere end den virkelige Indlandsis. 



Iskanten er overalt bestrøet med mindre, dels af- 

 rundede, dels kantede Stenstumper; men disse findes 

 i saa ringe Mængde, at de, naar Isen skrider tilbage, 

 næsten kun give Anledning til, at der dannes en sten- 

 bestrøet Mark, ikke nogen Moræne, der kan sammen- 

 lignes f. Ex. med den, som den lille Assakakjøkel i Ome- 



*) For at en riflet Bjergskraaning skal kunne holde sig, er det nød- 

 vendigt, at den beskyttes af Vand-, Ler- eller Sandlag mod 

 Frostens og frem for alt mod Lavernes ødelæggende Indvirkning. 

 De smukkeste Rifler forsvinde nemlig i nogle Aar fra en Bjerg- 

 skraaning, hvis Beliggenhed er gunstig for en Lavvækst, men 

 holde sig derimod der, hvor denne ikke kan udvikle sig, f. Ex. 

 hvor Skrænten en Tid om Foraaret er overskyllet med Vand. 



