196 



Maade forandret Udseende; dens Overflade var spejlblank 

 og saa tæt bestrøet med Is, at det første Indtryk, vi fik, 

 var, at vi havde en Arm af Indlandsisen for os. Ved 

 vor Tilbagekomst til Teltet opdagede vi Aarsagen hertil. 

 Medens vi vare borte, havde Indlandsisen kalvet eller 

 udskudt Is i saadan Mængde, at hele Bugten næsten var 

 spærret, og Grønlænderne vare i stor Uro, dels af Frygt 

 for, at vi skulde blive indespærrede, dels for den stærke 

 Bølgegang, som Kalvningerne frembragte. De vare der- 

 for meget glade, da vi straks efter Ankomsten til Baaden 

 tilkjendegav, at vi vilde bryde op allerede den følgende 

 Dag. For at vi i Tide kunde møde Inspektøren, som 

 med et rummeligt Fartøj i disse Dage skulde indfinde sig 

 ved Kolonierne omkring Diskobugten, hvorfra han agtede 

 sig gjennem Waigattet til Upernivik, og som havde til- 

 budt os en Plads i Fartøjet i den Tid, vore Veje gik i 

 samme Retning, vare vi komne overens med en Mængde 

 Kajakmænd fra Ikamiut og de omliggende Egne, om at 

 de paa en bestemt Dag skulde indfinde sig ved vor Telt- 

 plads i Tessiursarsoak. Det var nemlig vor Hensigt at 

 lade Hvalfangerbaaden slæbe over det lave Næs, som 

 ved Sarpiursak skiller det inderste af Auleitsivikfjordens 

 nordlige Arm fra Diskobugten og saaledes ganske und- 

 gaa den lange Omvej omkring Kangaitsiak. Paa den 

 fastsatte Tid saa vi en hel lille Flotille af disse smaa, 

 elegante, lette Fartøjer nærme sig vort Telt. Vi brød 

 straks op og roede, efter at den nødvendige Velkomst- 

 snaps var bleven uddelt til Kajakmændene, over til den 

 anden Kyst, hvor vi mødte Øberg med Besætningen til 

 den zoologiske Baad og en hel Del andet Mandskab. 

 Nu vare vi ganske vist meget mandstærke ; men Grøn- 

 lænderne vare just ikke stærke Mænd, tilbøjelige til usæd- 



