197 



vanlige Anstrængelser. Vi nødsagedes derfor til at lade 

 vore Folk ro omkring med Ilvalfangerbaaden, medens vi 

 selv med vore Sager begave os lige over til Sarpiursak, 

 hvor to andre Hvalfangerbaade vare til vor Raadighed. 

 Efter Rink s Sigende har ingen Evropæer tidligere besøgt 

 det indre af den Fjord, vi nu forlod, og selv de indfødte 

 besøge den kun om Sommeren for at jage og fiske, sæd- 

 vanligvis i en Umiak, der bliver baaren over Næsset. 

 Sjeldnere roer man fra Fjordens Munding til dens Bund. 

 Man frygter de voldsomme Strømme, Tidevandene frem- 

 bringe i den lange og smalle Fjord, og som engang have 

 opslugt 2 Umiakker med Mænd, Kvinder og Børn, hvilket 

 Grønlænderne flere Gange fortalte os med Rædsel malet 

 i deres Ansigtstræk, naar vi vilde benytte den gunstige, 

 men voldsomme Strøm til at komme hurtig afsted. Ud- 

 byttet af Fangsten her maa dog være temmelig ubety- 

 delig; i det mindste saa vi ikke et eneste Rensdyr paa 

 vore Rejser i denne Egn. Der lever imidlertid endnu 

 Folk, der kunne mindes den Tid, da der alene for Hu- 

 dens Skyld blev fældet Rensdyr i tusindevis i disse Egne. 

 Denne rige Fangst lokkede en eller anden Familie til og- 

 saa om Vinteren at opslaa sin Bolig i disse Egne, og 

 man træffer derfor paa flere Steder gamle Hustomter. 

 Fjordens Kyster optages af Gneisbjerge, adskilte ved 

 græs- og lavrige Dale , som byde en rigelig Græsgang 

 til de Rensdyr, der undertiden forvilde sig herhen. Nu 

 skeer dette dog kun sjelden; men mange paastaa, at de 

 gode Tider kunne vende tilbage, idet Rensdyret efter 

 deres sigende foretager periodiske Vandringer, saa at 

 det i mange Aar optræder i Mængde paa et Sted for 

 derpaa pludselig igjen at forsvinde, og mange sætte dette 

 i Forbindelse med Tilværelsen af et isfrit Indland, maaske 



