200 



raærksomhed; dels har man raaaske lagt altfor stor Vægt 

 paa en Erfaring, der kun strækker sig over nogle faa, 

 maaske i Henseende til Isforholdene ugunstige Aartier. 

 Tværtimod taler det udstrakte, afrundede, slebne og rif- 

 lede Yderland, som næsten overalt skiller Indlandsisen 

 fra Yderkysten, tydelig om, at Indlandsisen i det aller- 

 sidste geologiske Tidsrum paa mange Steder er veget flere 

 Mile tilbage. At dette Yderland endog er blevet blottet se- 

 nere end Yderlandet paa Spitsbergen, bevises blandt andet 

 deraf, at ingen af Nord-Grønlands utallige smaa Sø- 

 bassiner, uagtet Egnens yppige Mosvegetation, endnu er 

 fyldt med Tørv, ikke engang af nogle Alens Mægtighed, 

 hvilket dog finder Sted f. Ex. ved Kap Thordsen og an- 

 tyder, at det isfrie Yderland, geologisk talt, kun er et 

 Barn fra igaar. Vistnok er »Tørv« Grønlændernes vig- 

 tigste Brændsel om Vinteren; men hvad man her betegner 

 med dette Navn er næsten altid kun den af forraadnet 

 Mos , Græsrødder og Levninger efter Fugle bestaaende 

 Skorpe, som med en Mægtighed af nogle Tommer hur- 

 tig danner sig paa de Skjær og Holme i Havet, der ere 

 Søfuglenes Rugesteder. Største Delen af de Steder, 

 hvor Grønlænderne skjære Tørv, ligge paa saadanne 

 ») Maagetuer » og have saaledes, geologisk talt, intet til- 

 fælles med Tørvelagene hos os. Det blev mig derfor 

 umuligt, som jeg havde ønsket, ved at undersøge ældre 

 Tørvelejer at indsamle Materiale til at bedømme de se- 

 neste posttertiære Klimatforandringer paa Grønland. Der- 

 imod forekomme her mange andre Lag, som i det mindste 

 antyde de Forandringer, Dyreverdenen har undergaaet i 

 Løbet af Istiden. 



Næsset ved Sarpiursak danner en ganske jævn, ud- 

 strakt Slette, omtrent 60 — 150 Fod over Havet, bedækket 



