226 



med Rotationskraften. Niveaufladerne i begge disse Strømme 

 erholde altsaa Fald imod hinanden, som antydet i hos- 

 staaende Figur VI, hvori FBCG betegner den sydvestlige, 

 ækvatoriale Strøm, medens GC/)£^ betegner den nordostlige 

 Polarstrøm, og Størrelsen af det Fald, som Niveaufladerne 

 for hver af disse to Strømme maa have for at holde 

 Ligevægt med Jordens Rotationskraft, kan beregnes al- 

 deles paa samme Maade som for Vandstrømme. 



Naar Polarstrømmen løber paa Vestsiden af Ækva- 

 torialstrømmen , vil altsaa Tyngdekraften paa Grund af 

 Niveautladernes Fald stræbe at drive begge disse Strømme 

 imod hinanden; men Jordrotationskraften vil holde dem 

 tra hinanden, saalænge begge Strømme vedligeholde deres 

 Fart uforandret. Formindskes derimod Farten paa 

 nogen Maade, faaer Tyngden Overhaand over Rotations- 

 kraften, og Dannelsen af en Lufthvirvel, som vil rotere 

 mod Solen er da, som man let vil se, uundgaaelig. 

 Men hertil kommer nu, at Tætheden sædvanligvis er for- 

 skjellig for de to omhandlede Strømme, idet Polar-Luft- 

 strømmen som oftest er vægtfuldere end Ækvatorial- 

 Luftstrømmen, og Forholdet mellem de to Luftstrømme 

 bliver derfor i det hele ganske overensstemmende med 

 det Forhold, som jeg har paavist for Golfstrømmen og 

 Polarstrømmen langs Amerikas Kyst. Da nemlig Trykket 

 •foroven i Atmosfæren for de to Luftstrømme ikke kan 

 være meget forskjelligt, saa maa Trykket forneden i At- 

 mosfæren blive forskjelligt for Luftstrømme af forskjellig 

 Vægtfylde, og da en væsenlig Forskjel i Tryk ikke kan 

 bestaa ved Siden af hinanden, bliver Følgen den, at den 

 vægtfuldere Strøm maa flyde til Siden ind i den mindre 

 vægtfulde Strøm i Forhold til Overtrykket. Da nu som 

 sagt Polarstrømmen sædvanlig er den vægtfuldeste af de 



