243 



Theorier, have dog aldrig kunnet fremstille nogen ny 

 Art i dette Ords strænge Betydning, og hvad Korn- 

 arterne særlig angaaer, da er det saa langt fra, at 

 man nærmer sig den Antagelse, at de ere opstaaede paa 

 den nævnte Maade, med eller uden Menneskets Paavirk- 

 ning, at man meget snarere (De C an do Ile) bliver tilbøjelig 

 til at anse mange Kornsorter, som man før kun har villet 

 henføre under Begrebet Race, for gode Arter, hvis faste 

 Mærker have været til i det mindste i al den Tid, som 

 Mennesker ere i Stand til at holde Regnskab med*). 

 Men hvor have da Menneskene forefundet de Kornsorter, 

 som de nu dyrke? 



Endnu Humboldt kunde sige (Essai sur la géographie 

 des plantes, 1807, p. 28), at de nyttigste Planters Op- 

 rindelse og Fædreland er en uigjennemtrængelig Hemme- 

 lighed, og det Resultat, han i denne Retning bringer 

 hjem fra sine berømte Rejser i de fremmede Verdensdele, 

 lyder ikke opmuntrende for fortsatte Undersøgelser: de 

 Planter, som udgjøre Tropelandenes Beboeres Rigdom, 

 kjendes ikke i vild Tilstand. Hvad siger Nutiden 

 dertil, halvhundrede Aar senere? Den fortæller os, at 

 over Halvdelen af de omtrent halvandethundrede Planter, 

 der staa forrest i Kulturplanternes Række, siden den Tid 

 ere efterviste som vilde under saadanne Omstændigheder, 

 at der ikke lades Tvivl tilbage om deres oprindelige 

 Hjem, ja at man maaske kan sætte de tre Fjerdedele 



Med den Tro, at Hveden skulde stamme fra en vild Græsart 

 (Ægilops triticoides), blev man snart færdig, da det viste sig, at 

 der i de givne Tilfælde kon havde fundet en Bastarddannelse 

 Sted, hvis Udløbere fra de tvende Moderarter (Ægilops ovata og 

 en dyrket Hvedeart) efterhaanden faldt tilbage igjen til en af dem. 

 (Denne Sag har tidligere været behandlet her i Tidsskriftet, II R., 

 1 Bd., 1859, S. 123). 



16* 



