245 



Donavlande ere Rugens Hjemstavn. Der og ikke 

 noget andet Sted er den ogsaa at træffe i forvildet Til- 

 stand*). Den findes rigtignok ikke, saavidt vides, i 

 Pælebygningerne, der ellers have givet et ikke ringe 

 Fund af Sædarter, som Oldtidens Folk i disse Lande 

 have kj endt, og deriblandt fremvise saavel indfødte Arter 

 (Havren) som akklimatiserede Udlændinge, hvilke man 

 mindre skulde vente at træffe end Rugen (Byg, Hirse, 

 forskjellige Arter Hvede ere saaledes fundne der). Vare nu 

 de Grunde svage, der tale for, at Rugen dog skulde have 

 hjemme just i den nærmeste Omegn af Pælebygningernes 

 Lande, saa vilde den i sig selv ubetydelige Omstændighed, 

 at Arkæologerne ikke have gjort noget Fund her, vinde 

 i Styrke som Modgrund; men det følgende vil vise, at 

 det modsatte er Tilfældet. Igjennem Evropas go- 

 tiske og slaviske Sprog gaa fælles Benæv- 

 nelser, der i stærk Modsætning til alle andre Landes 

 Fattigdom paa sHge Navne tyde bestemt hen paa, at vor 

 Verdensdel er Rugdyrkningens Uriand og derfor efter 

 al Rimelighed Plantens Hjem. Romerske Kilder kjende 

 først Rug under Kejserriget; Plinius omtaler den*"-^), og 

 Gale nu s siger, at Thrakerne dyrke en Kornsort, Briza, 

 som giver et ildelugtende, sort Mel. Det Navn, som 

 Romerne gave Rugen, da de bleve bekj endte med den, 

 var Secale (af »secare« : at skære med en Segl), og vi 

 gjenfinde dette Navn i de romanske Sprog, saaledes 

 italiensk segala, segola og det franske seigle, hvor- 

 hos Ordet spores andre Steder i det romerske Rige, 



') Man kjender andre Rugarter end den dyrkede; deres Hjeni er 



Landene ved det sorte Hav. 

 **) Plinius omtaler nemlig Secale cereale som dyrket hos Taurinerne 



(Omkring Turin) under Navnet Asia. 



