248 



Menneskeføde i Hungersaar, saaledes i Persien og Lille- 

 Asien. Evropa er ogsaa denne Plantes Hjem; Under- 

 søgelserne lede os derhos til de samme Egne af denne 

 Verdensdel som dem, hvorfra Rugen er udgaaet, altsaa 

 Donavlandene, og herom synes der endog at være 

 endnu mindre Tvivl end for Rugens vedkommende. 



Den Undersøgelse, som Sprogsammenligningen 

 har foretaget paa dette Omraade, frembyder en ganske 

 mærkelig Ejendommelighed. Navnene vise i de forskjellige 

 Sprog, ja indenfor samme Sprog, ved første Øjekast en 

 Ulighed, der ikke synes at ville tilstæde nogen Sammen- 

 ligning, som kunde føre til Forstaaelse. Saa meget mere 

 overraskende maatte det være, da et genialt Blik op- 

 dagede, at Grunden til, at alle Navnene ere forskjellige, 

 just er, at de have et ejendommeligt fælles Udspring, 

 idet de knyttes sammen ikke ved et fælles Stamord, 

 men ved en eneste Tanke, hvis nærmere Betydning 

 Ronrere og Grækere ene synes at have kjendt, saa at disse 

 Folk uden Hensyn til, hvor Havren forresten har hjemme, 

 fortrinsvis maa have udbredt Kjendskaben til den blandt 

 de nordligere Folkeslag i Evropa. Vi maa nærmere om- 

 tale denne næsten pudsige Sag. — Talrige Ord og Tale- 

 maader hos Romerne og Grækerne vise, at disse Folk have 

 en gjennemgaaende egen Udtryksmaade for at betegne en 

 ufrugtbar eller gold Tilstand i den levende Natur 

 som en uregelmæssig Afvigelse fra eller Overgang til den 

 normale frugtbare Stand, og de troede blandt andet, at 

 dyrkede Planter kunde gaa over i nærstaaende eller dog 

 lignende Ukrudtsformer, hvis unyttige Væsen da ogsaa ud- 

 tryktes paa den nævnte Maade. De gamle synes nærmest at 

 have betragtet dette Særsyn som en vis yppig Tøjlesløs- 

 hed, en uregjerlig Brunst i Naturen, hvorved dens Kræfter 



