249 



gik til Spilde; og til at betegne dette brugte de nu det 

 højst karakteristiske Billede af »Bukken« eller de med 

 den i Slægt staaende Dyr, saaledes at de sammensatte 

 det almindelige Navn paa den Plante, eller hvad andet 

 de havde iagttaget Goldheden ved, med forskjellige Ord, 

 der samtlige betyde »Bukke«, »Væddere«, »Geder«, 

 •)Lam« o. s. v. Paa denne Brug af Bukkenavnene i Latin 

 og Græsk skulle vi nævne nogle Exempler: Udløbere 

 paa Yinranker kaldes capreoli, caprivoli (af caper. Gede- 

 buk), »Vinranker skyde gejle Skud«, ndfmt'AovG zQaydvu 

 (af TQccyog, en Buk), den vilde Kolokvint hedder xoXo- 

 Aivd-a aiyog (af ai%^ en Ged), særegne Ukrudtsformer i 

 Hveden kaldes alyllrnxp og ægipyrus, gold næsteaars Sæd 

 paa Brakmark agvES (Lam); gejle Skud paa Planter 

 overhovedet hedde hirqvitalli (af hircus, en Buk), hvortil 

 svarer Verbet hirquitallire , der ogsaa bruges om Drenges 

 Stemme i Overgang. Paa samme Maade betragtede Ro- 

 merne netop Havren; de dyrkede den oprindelig ik.ke; 

 den omtales tvertimod ofte som et skadeligt og besvær- 

 ligt Ukrudt i Sæden og som en Form, hvortil denne ud- 

 arter"^), og om man end tør antage Lydligheden i det 

 græske ^gæf^og (== Bukkestank) og ^Qo^og (= Havre) 

 for tilfældig, saa er det derimod vist, at Stammen er den 

 samme i de latinske Ord, der betyde »Fa ar« og "Havre«. 

 Det er nu denne Tanke, som de nordligere Lande 

 have oversat hvert paa sit Sprog; deres Havrenavne 

 komme overalt til at betyde »Bukke urt« eller noget 

 lignende**). Men da disse Folkeslag ellers ikke bruge 



*) Her i Landet er det en almindelig Overtro, at Rug i slet Jord 

 bliver til Hejre. 



old- 

 Hoved, = Old- 



) ner i juanoei er aei en amiinaejig uveriro, ai nug i siei 

 bliver til Hejre. 

 *') Tydsk og dansk: Hafer (el. Håber) og Havre, samnQenlign 

 nordisk hafr = Buk (= caper i Latin, jfr. caput. Hoved, = 



