256 



Fra Gallien, hvor den formodenlig endnu tidligere er 

 bragt ojennem Føniciere og andre Oldtidens søfarende, 

 udbreder Navnet »det hvide Korn« sig mod Øst over 

 de germaniske og slaviske Lande og naaer lige til det 

 yderste Østevropa, og vi have allerede tidligere gjort op- 

 mærksom paa, at dette Navn for Hveden har dannet 

 sig som en Modsætning til Rugen med det mørke Mel 

 og Brød. Sproghistorien vil i Navnene finde Tegn paa, 

 at Hvedens Indførelse i Mellemevropa er en forholdsvis 

 yngre Begivenhed; imidlertid dyrkedes den dog allerede 

 af Pælebygningsfolkene, og flere Arter ere fundne i disses 

 Bygninger*). 



Hveden har selv under Dyrkningens tilvænnende Ind- 

 flydelse en mere fintmærkende Natur overfor de klimatiske 

 Forholds Uensartethed end Rugen, Havren og Bygget, 

 og dette gjælder endog i høj Grad om Racerne, hvis 

 konstante Særmærker nøjagtig gjenkjendes i de aller- 

 ældste Fund og Beskrivelser. Derfor have Undersøgel- 

 serne her troet at kunne naa videre end til at paa.vise 

 en begrænset vild Vokseplads for den hele Slægt, 

 de have prøvet paa yderligere at angive Stedet for de 

 enkelte Arters eller konstante Varieteters vilde Fore- 

 komst. Forsaavidt nu Oldtidens Forfattere ganske vist 

 paa ikke faa Steder omtale vild Hvede fra Asien, bliver 

 det imidlertid misligt at tage de af dem brugte forskjellige 

 Navne som sikre Artsnavne; thi der spores her ikke 



*) Saaledes Triticum vulg. antiqvorum (Pælebygningshvede), Triticum 

 turgidum, Triticum dicoccus. Den førstnævnte er senere for- 

 svunden , og det samme er Tilfældet med en ligeledes i Pæle- 

 bygningerne funden Bygart eller Race, som man har kaldet Hor- 

 deum hexastichon sanctum. Tr. turgid. har været dyrket i 

 Ægypten (Mumiehvede), og Tr. dicoccus skal endnu findes dyrket 

 i Schweiz, 



