259 



ingen vil tvivle, og at man i ethvert Fald vil forlange 

 meget gode Grunde af den, som vil nægte deres Rigtig- 

 hed, før man indlader sig med ham. Men naar det 

 nu paastaaes, at Majsen allerede var Oldtidssæd i 

 Ægypten og findes i Pyramiderne, at den før Amerikas 

 Opdagelse dyrkedes i Kina og Arabien og siden 

 umindelige Tider paa Ostindiens Øer; naar der paa- 

 beraabes samtidige Forfatteres ordlydende Vidnesbyrd for, 

 at den i Tyskland er indført fra det lykkelige Arabien 

 som »tyrkisk Korn« allerede 1506 og i fuld Færd med 

 at tage Luven fra de andre Kornsorter, endvidere gamle 

 kinesiske Forfattere for, at den alt dengang var Brød- 

 plante i Kina, og navngivne rejsende, der ville indestaa 

 for Pyramidefundenes Ægthed — hvad skal man saa 

 tro? Et eneste af disse Beviser synes jo at være til- 

 strækkeligt. Paastanden er virkelig opstillet med alle 

 disse og flere Støttepunkter, og den berømte Botaniker 

 De C andolle har fundet det nødvendigt at underkaste 

 Sagen en gjennemgaaende og nøjagtig Prøvelse, som førte 

 til en fuldstændig Afvisning af alle de fremkomne Grunde. 

 Men Episoden har sin Interesse; den viser, hvor forsigtig 

 man skal være, og hvor let man seer og læser og over- 

 sætter fejl, naar Blikket tilfældig er blevet hildet og 

 partisk. Det maa være nok her at nævne et enkelt 

 Træk af denne Sag. I den latinske Tekst til det Sted, 

 der anføres i Oversættelse som Bevis for, at Majs var 

 indført til Tyskland 1506 fra det lykkelige Arabien, stod 

 der ved nærmere Eftersyn for det første intet, som be- 

 viste, at der just var Tale om Majs; dernæst var Over- 

 sættelsen skeet efter Bogens 2den Udgave, hvori meget 

 kunde være forandret, da den var 50 Aar yngre, endelig 

 vare Ordene fuldstændig galt oversatte, idet de slet ikke 



17* 



