267 



overens med de aller almindeligste Arter af Meteoriter, 

 som ere nedfaldne i dette Aarhundrede, at man neppe 

 skulde have ventet gjennem dem at høste nye Erfaringer 

 for Videnskaben, hvis ikke en stor Del af Stenene vare 

 nedfaldne paa Låsta- og Arnøvikens Is, hvorved det blev 

 muligt at opsamle selv de allermindste Dele af de ned- 

 faldne Gjenstande. Derved lykkedes det dels at opsamle 

 hundreder af Meteorsteue, som vare mindre end alle, 

 man hidtil havde kjendt, og som dog vare aldeles hele 

 o: paa alle Sider omgivne af en smeltet Skorpe, og dels 

 for første Gang at konstatere, at der samtidig med de 

 egenlige Meteorstene faldt et sort kullignende Pulver 

 ned. I sit ydre lignede dette Pulver almindelig Sod, 

 men den kemiske Analyse viste en betydelig Forskjel i 

 Sammensætningen. Meteoritkullene gave nemlig efter 

 Forbrændingen 31 pCt. af en lysebrun Aske, hvis Sammen- 

 sætning paa det nærmeste svarede til visse Meteorstenes, 

 og de brændbare Bestanddele bestode ikke af Kul, men 

 af en meget kulrig li.ulbrinte. Desuden indeholdt Me- 

 teoritkullene ogsaa mekanisk iblandede Partikler, som 

 kunde uddrages med en Magnet. 



Denne Iagttagelse ved Hessle stadfæster flere ældre 

 lignende Iagttagelser. Den 14de Marts 1813 faldt der 

 ved Kutro i Kalabrien foruden et stort Antal Meteor- 

 stene tillige en betydelig Mængde af et rødt Pulver, som 

 formodenlig har været Asken fra et Kulpulver, ligt det, 

 der fandtes ved Hessle. 1819 faldt der ved Montréal i 

 Kauada under stærke Lyn og under et Drøn som af Ar- 

 tillerisalver et sort Kulpulver ned i en saadan Mængde, 

 at det under Faldet formørkede Luften. 



Uheldigvis blev denne Substans ikke opsamlet, idet 

 man troede, at den hidrørte fra Skovbrande der i Egnen. 



