269 



og noget senere Howard til at antage, at saadanne 

 Jernblokke vare af samme Oprindelse som de egenlige 

 Meteoriter. Hundreder af nye Fund af Jernnikkelblokke, 

 der altid laa løse i Gruset paa Jordoverfladen, saavelsom 

 mindst to af Mennesker iagttagne Jernfald — af hvilke 

 her kun skal erindres om den 50 Pd. svære Jernblok, 

 der den 14de Juni 1847 faldt ned paa Taget af et Hus 

 i Braunau i Bøhmen — have senere fuldstændig bekræftet 

 den Chladniske Theori og ophøjet den til en videnskabelig 

 Sandhed. I det forløbne Aar har man paany søgt at drage 

 dt-nne Læres Rigtighed i Tvivl i Anledning af det store 

 grønlandske Jernfund. Det er ingenlunde nu første Gang, 

 at man træffer gedigent Nikkeljern paa Grønlands ud- 

 strakte, nøgne, kun en kort Tid af Mennesker beboede 

 Kyster. Allerede 1818 tildrog nogle Jernredskaber, der 

 tilhørte Eskimoerne ved Cap York, sig de engelske Polar- 

 rejsendes Ross's og Sabines Opmærksomhed, og ved 

 nærmere Forespørgsel erfaredes det, at denne Folke- 

 stamme hentede sit Jern fra to mægtige Jernblokke, der 

 laa ved Stranden af Kap York, omtrent 70 Mil nord for 

 Ovifak, hvor de nu til Sverig førte store Jernblokke ere 

 fundne. Stedet blev dog ikke nærmere undersøgt, saa at 

 vi kun af Analysen af Redskaberne vide, at Jernet var 

 nikkelholdigt, samt af Grønlændernes Beskrivelse kunne 

 gjøre os en Forestilling om Blokkenes Udseende og Stør- 

 relse. Nogle mindre betydelige Stykker ere senere fundne 

 af Dr. Rink ved Fiskernæsset 60 Mil syd for og ved 

 Niakornak 10 Mil øst for Ovifak; endvidere af Koloni- 

 bestyreren i Upernavik Rudolph mellem Ballast, der 

 sandsynligvis er tagen ved Fortunebay i Nærheden af 

 Godhavn. Endelig fik den svenske Expedition 1870 en 

 .mindre Jernblok fra Egnen om Jakobshavn af den der 



