280 



medens den er udelukket fra de lige overfor liggende 

 Kyster og fra de fleste Sydhavsøer. 



Disse Fænomener sætter man i Almindelighed i For- 

 bindelse med det avstralske Klimas Tørhed, men vi have 

 allerede seet, at Nedslagenes Mængde rigelig vilde være 

 nok for den evropæiske Agerdyrkning; man har jo dog 

 i Sydtyskland 25 Tommer Regn ganske som i Sidney, og 

 paa den nordevropæiske Slette endnu mindre. Men hvad 

 der er det mest bestemmende for Plantevæksten er ikke 

 Maalet af Fugtigheden, men dennes stadige Tilførsel. 

 Vandet er et Næringsmiddel som ethvert andet og maa 

 under Plantens Udviklingsperiode fra Dag til Dag staa til 

 Raadighed for Rødderne i Jordsmonnet i Forhold til 

 deres Behov; det skulde da være, at en ejendommelig 

 Organisation i Vævene ogsaa tilsteder andre Tilførsels- 

 maader. Regnmaaleren samler, hvad Skyerne tilføre 

 Planterne, men naar og i hvilket Forhold de modtage 

 det, er langt betydningsfuldere for dem og lader sig van- 

 skelig aflede af meteorologiske Maalinger. 



De afNeumeyer udgivne Iagttagelser over Klimaet i 

 Kolonien Viktoria vise, at ogsaa paa Sydkysten er Luf- 

 tens Fugtighed ringe, og at Nedslagene, som i Mel- 

 bourne falde i alle fire A årstider, hurtig gaa tabte for 

 Jordbunden ved deres raske Fordampning. Vi finde her 

 den mærkværdige Angivelse, at den aarlige Fordampning 

 i Aarene 1859 — 60 næsten var dobbelt saa stor som 

 Mængden af den faldne Regn og om Sommeren endog 

 beløb sig til det tredobbelte heraf. Det forstaaer sig 

 af sig selv, at saadanne Forhold igjen maa udjævnes 

 enten ved lokale Uligheder eller ved Dugdannelsen, men 

 de give en tydelig Forestilling om, hvor lidt Tid Plante- 

 væksten her har til at drage Nytte af de rigelige Ned- 



