288 



Knoldvæksterne (Liliaceer, Gjøgeurter, Hæmodoraceer) 

 fremhæves som betegnende for Avstraliens tørre Klima. 

 De første besidde i Saftløsheden af deres Blomster og 

 Kurvdækblade et Hjælpemiddel til at modstaa Tørken, 

 uden at Blomstringen og Befrugtningen derved forhindres, 

 og de sidste indskrænke sig til den forholdsmæssig kor- 

 teste Vegetationsperiode. 



Selv om der i disse sidstnævnte Forhold end viser 

 sig en af de faa Ligheder med andre Lande, som have 

 et Steppe- eller Passatklima, saa er det en ny Antyd- 

 ning af Nedslagenes Uregelmæssighed, at andre af de regn- 

 løse Egnes Frembringelser her træde i Baggrunden eller 

 dog kun ere indskrænkede til enkelte af Kontinentets 

 Dele: saaledes Amerikas og Afrikas Saftplanter, Rus- 

 lands Saltplanter, Asiens og Patagoniens Tornbuske. Alle 

 disse Planter synes at fordre en mere sikret Periodi- 

 citet af de meteorologiske Livsbetingelser, end Avstralien 

 er istand til at byde dem*). 



Hvor gjennemgribende de systematiske Forskjellig- 

 heder end ere mellem de to planterigeste Gebeters Vege- 

 tationscentrer, Avstraliens sydvestlige og sydøstlige Del, 

 saa stemme de herskende Planteformer dog overens. I 

 det tropiske paa Arter temmelig fattige Gebet er der 

 derimod indvandret en Række indiske Planter, som ikke 

 naa ned til det middelvarme Avstralien, og som ikke ere 

 til at skjelne fra de indiske Arter, medens andre indiske 



Kun Saltplanternes Former med deres saftrige Blade karakteri- 

 sere ogsaa her den saltholdige Jordbund, der som et fordums 

 Søbækken strækker sig fra Spencers Golf mod Nord og Nordøst 

 til langt ind i det indre. Her fandt Mitchell halvtkjødfulde 

 Gaasefod surter. Af ægte Saftplanter skal der i Stepperne ved 

 Spencers Bugt forekomme en kjødfuld Vortemælk, 



