296 



eller svarende til Middelhavslandenes Brede paa den 

 nordlige Halvkugle *). 



Jo mere man nærmer sig de regnfattigere Egne i det 

 indre og vestlige Avstralien, desto sjeldnere blive Træerne, 

 og de store træløse Stepper begynde, der dog kunne 

 have stor Værdi som Græsgange; snart veksle de med 

 øde Landskaber, snart med »Scrub«, og omendskjøndt 

 fuldstændig vandløse i den største Del af Aaret, frem- 

 bringe de dog i Regntiden en yppig Vegetation af Urter. 

 De gaa endelig over i de nøgne Ørkener, hvor Plante- 

 væksten næsten udelukkende bestemmes af Jordsmonnets 

 Bestanddele. I de vandløse Omgivelser af Torrens- 

 bækkenet i Sydavstralien saavel som i de øde Egne i 

 Nordvest veksler sandet, leret og saltholdig Jordbund, og 

 heraf er det afhængigt, om der optræder fleraarige Urter 

 og Græsarter eller lave Buske med kjødfulde Blade af 

 Salturternes Familie eller stivbladede Proteaceer. Vi 

 have altsaa som i Asiens Steppegebet baade Græsstep- 

 per, Sandstepper og Saltstepper; paa sine Steder sætter 

 den regnløse Ørken en Grænse for al Plantevækst, og i 

 Stepperne ere Avstralfloraens karakteristiske Former saa 

 sparsomt repræsenterede, at Kontinentets ejendommelige 



Hvor meget Floraens Rigdom paa Trævækst forøges ved den tro- 

 piske Regn og de fugtige Søvinde, lærer man af Træernes For- 

 deling i Avstralien, F. Muller, der er barnefødt i Sydslesvig og har 

 gjort sig saa fortjent med Hensyn til Kundskaben om NyhoUands 

 Plantevækst, opregner c. 950 Arter af Træer over 30 Fod, af 

 hvilke mere end Halvdelen (526) forekomme i Queensland, den 

 nordøstlige Del, og over en Trediedel (385) i Ny-Sydwales, den 

 sydøstlige Del. Disse Tal synke i Sydvest (88) og Sydavstralien 

 (63) og endnu mere i det indre (ned til 29). — I Kolonien Vik- 

 toria har man truffet Eukalyptus-Arter af ikke mindre end 470 

 Fods Højde, saa at de staa ved Siden af Jordens højeste Træer, 

 de kaliforniske Wellingtonier. 



