298 



en tør Landvind, der forlængst har mistet sine fra det stille 

 Hav medbragte Vanddampe. 1 Retningerne af de her- 

 skende Luftstrømninger, altsaa hvor Kontinentet har sin 

 største Udstrækning fra Sydøst til Nordvest , maa vi 

 under ellers lige Forhold vente de største Stepper og 

 Ørkener. Denne klimatiske Sammenhæng lader sig alle- 

 rede nu temmelig tydelig erkjende. Endnu førend Pas- 

 saten har opnaaet nogen Stadighed, træffe vi yderst mod 

 Sydøst Stepperne om Floderne Murray og Darling, der 

 unddrages Havets Fugtighed ved de mellemliggende av- 

 stralske Alper. Derefter følge i nordvestlig Retning de 

 vandløse Egne om Eyre, og dermed begynder Beltet for 

 den stadige Sydøstpassat, der efter Stuarts Optegnelser 

 indtager det hele Rum i denne Meridian imellem den 

 29de og 19de Bredegrad. Endelig efter et stort Hul 

 med ubekjendte Egne træffer man i samme Retning paa 

 den vandløse Ørken (18J^ s. B.), der forhindrede Gre- 

 gory fra at trænge fra Victoria River mod Sydøst videre 

 ind i det indre. Her indtræder da tilsidst det Vende- 

 punkt, hvor den tropiske Nordvestmonsun lader sig mærke 

 om Sommeren og frembringer et frugtbart Kystbelte. Fra 

 saa almindelige Synspunkter kan man nu vel nok hente 

 en Del af Grundene til, at den østlige Side af Avstralien 

 har Fortrinet i klimatisk Henseende, men da andre For- 

 hold medvirke, var det utidigt herpaa alene at ville be- 

 grunde en Anskuelse om Steppernes Anordning. 



Vegetationscentra. Af alle Jordens Lande kan 

 kun Sydafrika sammenlignes med Avstralien i Henseende 

 til Plantevækstens Rigdom paa særegne (endemiske) Plan- 

 ter. Den almindeligste Karakter af den avstralske Plante- 

 væksts Sammensætning bestaaer deri, at Myrterne ind- 

 tager den 2den, Proteaceerne den 3die, Epakrideerne den 



