300 



George's Sound, 3000 fra de sydøstlige Egne og 2200 

 fra de tropiske. Uligheden mellem disse Omraader for- 

 øges, naar man tager Hensyn til deres Udstrækning, 

 idet de sydøstlige botanisk undersøgte Egne ere omtrent 

 20 og de tropiske omtrent 120 Gange saa store som 

 hine sydvestlige. I og for sig kan denne gaadefulde 

 Ulighed ikke have noget fremmed for os, thi ligesaavel 

 som vi maa adskille Øer med særegen (endemisk) Plante- 

 vækst og ikke endemiske Øer, maa vi kunne vente en 

 ikke mindre regelløs Ordning af Vegetationscentrerne paa 

 Fastlandene. Men jo mindre klimatiske og fysiske For- 

 hold derved komme i Betragtning, desto mere maa vi 

 søge efter geologiske Aarsager. 



Avstralien bestaaer af et centralt mod Syd aabent 

 Lavland og en bred Vold af ældre Stenarter, der halv- 

 kredsformig mod Vest, Nord og Øst omslutter dette 

 mellemste lave Bækken; i dette findes ganske almindelig 

 Skaller af nulevende oceaniske Bløddyr; denne Del af 

 Fastlandet har altsaa hævet sig i den nuværende Jord- 

 periode, og Plantevæksten synes ogsaa at være ind- 

 vandret udenfra. Man maa af Vegetationens Karakter 

 slutte, at det var enkelte Planter og navnlig saadanne, 

 der lettest udbrede sig, som indvandrede og fandt deres 

 Udkomme paa den nydannede Jordbund. Dette centrale 

 Land har altsaa været en mægtig Hindring for Blan- 

 dingen af de østlige og vestlige Vegetationscentrer, me- 

 dens en saadan ikke bestod paa den tropiske Nordkyst. 

 Men vore Kundskaber om Avstraliens Udviklingshistorie 

 ere endnu meget uklare; vi maa tage Anordningerne af 

 disse Vegetationscentrer som noget givet, hvilket vi for 

 Tiden endnu ikke kunne forklare, og vente nyere Under- 

 søgelser, der maaske ville omstyrte de Hypotheser, vi 



