304' 



opdaget i Kalifornien, gav man sig kun af med Vaske- 

 guldet; først senere har man begyndt at henvende sin 

 Opmærksomhed paa at vinde Guldet af Kvartsgangene. 



Placerminerne føre forskjellige Benævnelser efter de 

 Stedforhold, hvorunder de findes, enten i tørre Flodlejer, 

 ved en Bæks Bredder eller langt derfra. I den første 

 Tid efter Opdagelsen, da de vare overordenlig righoldige, 

 optog man Guldet paa en højst simpel Maade, som ikke 

 blev støttet ved nogen praktisk Erfaring, end sige ved 

 fagvidenskabelig Uddannelse; i Løbet af faa Dage kunde 

 man næsten af sig selv lære de faa Haandgreb, der be- 

 høvedes til at vaske Guldet. Med en Skovl gravede 

 man af Bækkens eller Flodens Bredder den guldførende 

 Jord, »pay-dirt«, som den hedder i Kalifornien. Denne 

 viser sig efter Stedforholdene af meget forskjellig Be- 

 skaffenhed, thi dels bestaaer den af ofte kun svagt sam- 

 raenkittet Sand, dels indeholder den ogsaa mange ler- 

 agtige Bestanddele. Denne guldholdige Jord bliver nu 

 bragt i en flad Blikskaal, den saakaldte »Pande«, og 

 udvasket eller rigtigere slemmet i flydende Vand under 

 hyppig Omrøring med den ene Haand. 



For med Held og hurtig at kunne udføre denne Ud- 

 vaskning behøves rigtignok nogen Øvelse, som dog en- 

 hver uden synderlig Møje kan tilegne sig. Man maa 

 stadig holde Panden i en kredsformig Bevægelse og ikke 

 dyppe den for dybt ned i Vandet, da ellers mangen Jord- 

 klump skylles bort, før den har havt Tid til at opløses 

 og lade de indeholdte Guldkorn synke ned i Panden. 

 Paa en hed Sommerdag er Guldvaskningen meget an- 

 strengende og kan let udsætte Sundheden for Fare, da 

 Vaskerne tildels staa i Vand , medens Solens hede 

 Straaler brænde dem, og til at skifte deres halv vaade 



