305 



og halv gjennemhedede Paaklædning have de ingen Tid. 

 Hænderne blive, da de ere saa længe i Vandet, over- 

 trukne med en rynket Hud og meget ømme; desuden er 

 den megen Bukken og det derved foraarsagede Tryk paa 

 Underlivet meget angribende. Især i Begyndelsen, før 

 man er fuldstændig fortrolig med alle Haandgrebene, 

 trætter Guldvaskningen med Panden meget, hvorom jeg 

 har overbevist mig ved egen Erfaring. 



Selv om Vandet under Arbejdet, hvor forsigtig man 

 end gaaer til Værks ved Pandens Behandling, fører det 

 fine Guldsløv med sig — thi der gives saa smaa Guld- 

 dele, at man ikke kan skjelne dem med blottet Øje — 

 og selv om det ogsaa undertiden river større guldførende 

 Jordklumper uopløste med sig, blive dog alle tungere Guld- 

 korn tilbage paa Bunden af Panden, blandede med noget 

 sort fint Sand. De større Guldkorn tager man ligefrem med 

 Haanden op af Panden, det sorte, tilbageblevne Sand, 

 der bestaaer af Magnetjernsten, Jernglans eller Jern- 

 glimmer, tørrer man for at blæse det bort, eller man 

 søger at fjerne det med en Magnet. Endnu benytter 

 man sig bestandig af Panden, naar det gjælder om at 

 prøve et guldførende Jordlags Righoldighed. Hvad Rea- 

 gensglasset er for Kemikeren , er Panden for Guld- 

 vaskeren. 



Det forstaaer sig af sig selv, at Guldvaskeren nød- 

 vendigvis behøver Vand og om muligt flydende Vand; 

 kun naar den guldførende Jord viser sig overordenlig 

 rig, kan man, rigtignok ikke uden stort Tab, vaske tørt 

 paa følgende Maade. Man lægger den guldførende Jord 

 paa en ugarvet Oksehud og stamper den til saa fint Støv 

 som muligt, der da kastes i Vejret og igjen opfanges i 

 en stor flad Skaal eller paa et Tæppe. Lufttrækket 



Fjerde Række. IV. 20 



