306 



bortfører herved efterhaanden Støvet og lader det tunge 

 Guld blive tilbage ; en ikke altfor stærk Vind fremmer 

 væsenlig Arbejdet. 



De paa den ene eller den anden Maade opnaaede 

 Resultater vare naturligvis overordenlig forskjellige; ofte 

 fandt Guldvaskeren i sin Pande Guldkorn til en Værdi 

 af flere hundrede Dollar, ofte i 20—30 Pander næppe 

 for en eneste. Var han ikke længere tilfreds med en 

 Plads, tog han sine faa Redskaber og Ejendele paa 

 Skuldrene og opsøgte en anden, som han troede var 

 fordelagtigere, o : han gjorde, som det tekniske Udtryk 

 hedder, en »Prospekt-Tur«. Minearbejderen var den- 

 gang, hvad han forøvrigt tildels er endnu, en Nomade. 



En ejendommelig, altid lidet talrig, nu næsten ganske 

 forsvunden Slags Minearbejdere vare de, som gave sig 

 af med «Pocket-mining« o: med at opsøge »Guldlommer««. 

 De søgte nemlig at finde den Kilde, hvorfra de ved 

 Vandet spredte Guldkorn gik ud, hvorved de fulgte den 

 rigtige Grundsætning, at, efter at Guldet var løsnet fra sit 

 Ursæde, bleve de mindste Dele førte langt bort og spredte 

 over et større Fladerum, medens de større, paa Grund 

 af deres Tyngde, bleve liggende i Nærheden. De prø- 

 vede ved en flygtig Undersøgelse med Panden, hvorledes 

 Guldet var fordelt ned ad en Bakkeskrænt i forskjellige 

 Højder. Fandtes der nu her en »Lomme«, viste dette 

 sig derved, at Bakkeskrænten frembød en vifteagtig For- 

 deling af Guldet; ned mod Bakkens Fod var Metallet 

 nemlig af ovennævnte Grund finere og spredt over større 

 Flader end højere oppe. Det gjaldt nu om praktisk at 

 finde denne Viftes Begrændsning, hvis Haandtag — »Guld- 

 lommen« — maatte være et eller andet Sted øverst oppe 

 i Højen; ved bestandig at beskrive snevrere og snevrere 



