324 

 mindre Meddelelser. 



Den fireogtrediveaarige Trane*). Paa Christineholm, 



beliggende en Mil fra Nykeping, fandtes endnu i Februar 

 1867 en Trane, som har været der siden 1833 og fortjener 

 at omtales for sin heje Alder. I Sommeren 1833 blev den 

 fanget som Unge paa en af de store Moser i Nerike. hvor 

 Traner ruge næsten hvert Aar. Efterat dens Vinger vare 

 blevne noget klippede, har den bestandig havt Lov til 

 at gaae les i Gaarden ved Christineholm, undtagen om Vin- 

 teren, da den har havt et opvarmet Rum for sig selv. 



For alle, som have maattet passere Gaarden, har 

 den, især i sine unge Dage, været meget ubehagelig, idet 

 den ikke gjerne har undladt at anfalde og med sit stærke 

 og haarde Næb forsvarlig at hakke enhver, som ikke har 

 forstaaet med en dygtig Kjæp at sætte sig i Respekt. Især 

 har den hurtig kunnet fatte Uvillie mod fremmede; naar 

 nogen, som har mishaget den, er gaaet ind i Haven, har 

 den kunnet gaa udenfor paa Post i Timevis for at faa 

 den Fornøjelse at give sin Forbittrelse Luft ved et afsindigt 

 Anfald. Den eneste, for hvem den har vist nogen Hen- 

 givenhed, er dens Madmoder, og hende er den ogsaa tro 

 som en Hund. Sin Glæde udtrykker den ved et eget 

 Slags Dans, som er ret lystig at se paa; den flyver 

 over Gaarden i fuld Fart, gjor saa en Pirouette og kommer 

 tilbage under mange Krumninger og smaa Hop. Dens Gang 

 er meget gravitetisk og afmaalt; naar den gaaer og pønser 

 paa et Anfald, skrider den frem og tilbage med bortvendt 

 Hoved, men nærmer sig umærkelig og anfalder saa som 

 et Lyn og giver et dygtigt Nap. Dens Føde bestaaer mest 

 af Brød og Kartofler, men forresten æder den hvad som helst; 

 det er den en stor Fornøjelse om Foraaret at pille i Have- 

 bedene og rive op, hvad der nylig er blevet plantet. Foraar 

 og Efteraar, naar Tranerne trække, er den urolig og besvarer 

 da deres Skrig. Nogle Gange har den faaet et Par Kam- 

 merater ned til sig ved Aaen, men de have snart forladt den. 

 Sit skarpe og ubehagelige Skrig lader den høre, naar Klokken 

 slaaer, naar der ringes til Arbejde, eller naar den er bleven 

 tirret. 



*) Efter F. W. i "Svenska Jågerforbundets Nya Tidskrift«, 1867. 



